РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/6485/20

Провадження № 22-ц/4815/1007/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області,

відповідач Головне управління Державної казначейської служби України

у Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне нської області,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування збитків (майнової шкоди). В обґрунтування позовних вимог вказував, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області листом від 7 квітня 2017 року звернулося в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про позбавлення його кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника за результатами проведення обов`язкової та добровільної державної експертизи землевпорядної та земле оціночної документації, проведеної у І кварталі 2017 року. В додатках до цього листа додано не висновки обов`язкової та добровільної державної експертизи документації, за результатами яких вони хотіли анулювати кваліфікаційний сертифікат, а наміри провести інший вид експертизи - проведення вибіркової експертизи, який вони також не проводили. Відсутність висновків експертизи землевпорядної документації, розробленої ОСОБА_1 у І кварталі 2017 року, які є результатами проведення обов`язкової та добровільної експертизи, підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 17 травня 2017 року. Кваліфікаційна комісія, розглядаючи питання про анулювання його кваліфікаційного сертифіката, не мала висновків обов`язкової та добровільної державної експертизи документації, щоб підтвердити факт грубого порушення ним вимог положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. На підставі подання Кваліфікаційної комісії Держгеокадастр України видав наказ від 22 травня 2017 року про анулювання кваліфікаційного сертифіката без встановлення факту грубого порушення норм і правил у сфері землеустрою. Таким чином, кваліфікаційний сертифікат було анульовано на підставі службового підроблення - виготовлення листа Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року про забезпечення позову лист відповідача визнано очевидною ознакою протиправності наказу Держгеокадастру України від 22 травня 2017 року, а дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області такими, які направлені на порушення права на працю ФОП ОСОБА_1 . Рішенням окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року було скасовано наказ про анулювання кваліфікаційного сертифіката та поновлено його дію. Протиправні дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області завдали шкоди йому, оскільки він не міг без кваліфікаційного сертифіката працювати у сфері землеустрою, а також його сім`ї, яка залишилася без засобів для існування в період з 31 травня 2017 року до 30 січня 2018 року. За 2016 рік, коли він працював і одержував доходи за звичайних обставин, ним отримано дохід в сумі 242864 грн. Виходячи із середньомісячного доходу за 2016 рук, який складає 20239 грн, за вісім місяців протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою він не отримав дохід в сумі 161912 грн. Просив суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на свою користь грошові кошти в сумі 161912 грн в рахунок відшкодування збитків (майнової шкоди) за вісім місяців протиправної заборони на діяльність ФОП ОСОБА_1 у сфері землеустрою з 01 червня 2017 року по 30 січня 2018 року неодержаного доходу, які завдані протиправними діями Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області у формі листа від 07 квітня 2017 року № 21-17-09-3132/2-17, котрий визнаний ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року по справі № 817/895/17 про забезпечення позову очевидною ознакою протиправності.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження неправомірності ді1 Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо позивача, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями відповідачів, що унеможливлює застосування положень ст.1173 ЦК України, якою обґрунтовані позовні вимоги. Судом також враховано, що наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника є індивідуальним правовим актом - офіційно оформленим результатом волевиявлення органу державної влади, здійснюваним в односторонньому порядку і спрямованим на виникнення певних юридичних наслідків, стосується конкретно інтересів позивача, його прав і обов`язків, оскільки породжує для нього певні юридичні наслідки, і саме з моменту прийняття Держгеокадастром України наказу про анулювання кваліфікаційного сертифіката позивача було позбавлено права займатися діяльністю сертифікованого інженера-землевпорядника, тоді як Лист Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 07.04.2017 року містив лише інформацію, яку Кваліфікаційна комісія Держгеокадастру України зобов`язана була перевірити на її достовірність.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до внесених змін у законодавство України з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Додає, що натомість представниками в суді зі сторони відповідачів були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не надали доказів, що вони є прокурорами або адвокатами, а також доказів, що вони можуть брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво). Зауважує, що з огляду на те, що цими представниками заявлялися клопотання, заяви, заперечення з процесуальних питань, підписувалися процесуальні документи, на що вони не мали права в силу вимог Конституції України, мало місце грубе порушення норм процесуального права, яке в результаті призвело до неправильного вирішення справи по суті. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову: стягнути з Державного бюджету через Державне казначейство України на користь ФОП ОСОБА_1 . Грошові кошти в сумі 121 434,00 грн. В рахунок відшкодування шкоди, заподіяної протиправною забороною діяльності у землевпорядній сфері протягом шести місяців.

В поданих на апеляційну скаргу відзивах Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (кожне окремо) вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у зв`язку з чим просять її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без зміни.

Позивач ФОП ОСОБА_1 02 жовтня 2020 року подав до Рівненського апеляційного суду зміни до апеляційної скарги, де вказував, що припустився технічної помилки, зазначивши у прохальній частині суму позову 121 434,00 грн, тоді як правильна ціна позову становить 161 912,00 грн, і саме така сума була вказана ним у позовній заяві та була предметом розгляду.

Того ж дня, 02 жовтня 2020 року, позивач ФОП ОСОБА_1 подав до Рівненського апеляційного суду доповнення до своєї апеляційної скарги.

Обидві заяви позивача не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки подані поза межами строку апеляційного оскарження, що не відповідає положенням процесуального закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. Такий строк апелянтом не дотриманий.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 31 березня 2015 року ОСОБА_1 видано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 012837.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 07 квітня 2017 року №21-17-09-3132/2-17, направленим до Держгеокадастру України та Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру України, запропоновано розглянути питання щодо позбавлення кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників, зокрема і ОСОБА_1

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22 травня 2017 року №126 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів» кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 анульовано на підставі подання Кваліфікаційної комісії від 03 травня 2017 року № 17/317 відповідно до ч.19 ст.66 та ч.3 ст.68 Закону України «Про землеустрій».

Звертаючись до суду з цим позовом, ФОП ОСОБА_1 вказував, що Лист Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 07 квітня 2017 року №21-17-09-3132/2-17 є незаконним та протиправно позбавив його можливості здійснювати професійну діяльність у сфері землеустрою, у зв`язку з чим він зазнав збитків на суму 161 912,00 грн., які підлягають стягненню на його користь з винн х осіб на підставі ст. 1173 ЦК України.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави та органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст.1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1173 ЦК України, на яку посилається позивач, є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності.

Так., згідно ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Обов`язок доведення наявності усіх складових лементів закон покладає саме на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року у справі № 817/895/17 визнано протиправними та скасовано рішення Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03 травня 2017 року № 17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31 березня 2015 року № 012837 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 та наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22 травня 2017 року № 126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31 березня 2015 року № 012837 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 ; зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру поновити дію кваліфікаційного сертифіката від 31 березня 2015 року № 012837 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 . Постанова набрала законної сили 30 січня 2018 року.

При цьому, дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо направлення до Держгеокадастру України та Кваліфікаційної комісії листа від 07 квітня 2017 року № 21-17-09-3132/2-17 в ході розгляду вказаної справи неправомірними не визнавалися, що, в свою чергу, вказує на відстуність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, якої зазнав позивач, та діями Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, а відтак унеможливлює застосування положень ст. 1173 ЦК України, якою обгрунтовано позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що з боку відповідачів участь у чправі брали неповноважні представники, які в силу закону не могли бути такими, оскільки не є адвокатами або прокурорами, апеляційним судом відхиляються.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (ч. 4 цієї статті).

Повноваження представника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області здійснював начальник юридичного управління Максимчук В. П. На підставі довіреності від 09.01.2020 № 2/62-20, виданої в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Лановим Р..

Представництво Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області здійснювалося головним спеціалістом юридичного відділу Клімкович Я. Й. на підставі довіреності від 1352020р. № 04-24/2414, виданої начальником Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області Костюком М..

Документи, що посвідчують повноваження представників відповідачів, перевірені судом у встановленому законом порядку, а також відповідають посадовим обов`язкам зазначених представників, закріплених у відповідних Положеннях управлінь, які вони представляють.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.