Справа № 336/2273/20
Провадження № 2/336/1855/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 316 193,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19 вересня 2018 року позивачем на умовах договору позики було передано відповідачу ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 9 000 дол. США, яку відповідач зобов`язувався повернути до 19 грудня 2018 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою.

Посилаючись на положення статей 536, 625, 1048 ЦК України, враховуючи той факт, що на момент подачі позовної заяви відповідач в добровільному порядку не повернув кошти, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальній сумі 316 193, 83 грн., з яких: 243 436,5 грн. - сума неповерненої позики, 62 574, 07 грн. - проценти за користування грошовими коштами, 10 183,26 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 22.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву відповідно до якої просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки 15.06.2020 року він повернув позивачу частину боргу в розмірі 5 000,00 дол. США, що підтверджується копією відповідної розписки. Окрім того зазначає, що нарахування позивачем відсотків після строку повернення грошових коштів суперечить закону, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на позику, яка надана у валюті, нарахування відсотків неможливо. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду просив суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 вересня 2018 року позивачем ОСОБА_1 на умовах договору позики було передано відповідачу ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 9 000 дол. США, що підтверджується копією розписки (а.с. 9). Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 19 грудня 2018 року.

Відповідач надав суду копію розписки від 15.06.2020 року написаної власноруч відповідно до якої позивач ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 5 000, 00 дол. США. Сума боргу складає 4 000,00 дол. США.

Суд, ухвалюючи рішення, виходить з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем та відповідачем у відповідності із процесуальним законом, і керується принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Посилання відповідача у відзиві на той факт, що нарахування відсотків за ч. 1 ст. 1048 ЦК України на позику, яка надана у валюті, взагалі не можливо, не знайшло своє підтвердження з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач повністю виконав умови договору позики та надав відповідачу кошти на умовах визначених договором позики від 19.09.2018 року, а відповідачем порушено умови договору позики та не повернуто кошти позивачу. 15.06.2020 року відповідач повернув лише частину боргу в розмірі 5 000,00 дол. США, що підтверджується власноруч написаною розпискою.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на положення статей 625, 1048 ЦК України, оскільки борг не сплачено.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

На день винесення рішення судом відповідачем більше повернень сум позики за договором не проводилося, окрім 5 000,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 15.06.2020 року. Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором складає 4 000,00 дол. США (на день подачі позову 1 долар США за офіційним курсом НБУ складав - 27,0485 грн.), що становить 108 194,00 грн. (4 000,00 дол.США х 27,0485 грн.=108 194,00 грн.).

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення процентів за користування коштами суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Оскільки, зі змісту розписки від 19 вересня 2018 року вбачається, що відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 9 000,00 дол. США та ОСОБА_1 у позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики саме у національній валюті України, суд вважає за необхідне повернуті відповідачем грошові кошти у розмірі 9 000,00 доларів США визначити у гривневому еквіваленті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з врахуванням того, що відповідач повернув частину боргу в розмірі 5 000,00 дол. США, суд розраховує проценти за користування коштами наступним чином:

Проценти = сума боргу х ставка процентів (%) / 100% / 365 днів х кількість днів.

108 194,00 х 18 / 100 / 365 х 218 = 11 631,59 грн.

108 194,00 х 17.5 / 100 / 365 х 84 = 4 357,40 грн.

108 194,00 х 17 / 100 / 365 х 49 = 2 469,19 грн.

108 194,00 х 16.5 / 100 / 365 х 49 = 2 396,57 грн.

108 194,00 х 15.5 / 100 / 365 х 49 = 2 251,32 грн.

108 194,00 х 13.5 / 100 / 365 х 49 = 1 960,83 грн.

108 194,00 х 11 / 100 / 365 х 42 = 1 369,46 грн.

108 194,00 х 10 / 100 / 365 х 42 = 1 244,97 грн.

108 194,00 х 8 / 100 / 365 х 6 = 142,28 грн.

Загальна сума сплати процентів за користування коштами становить 27 823,61 грн.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На день подання позовної заяви період прострочення відповідача становить з 20.12.2018 р. (дата дня наступного за днем строку повернення боргу) по 29.04.2020р.(дата направлення позову поштою до суду). Офіційний курс гривні щодо долару США станом на дату спливу строку виконання відповідачем зобов`язання, тобто на 20.12.2018р. становив: 100 дол. США - 27,71 грн., а отже сума заборгованості, з якої має розраховуватись 3% річних становить - 4 419,00 грн.

Відсотки = сума боргу х ставка процентів (%) / 100% / 365 днів х кількість днів.

108 194,00 грн. х 3 / 100 / 365 х 497 = 4 419,65 грн.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 19.09.2018р., укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач частково виконав свої зобов`язання, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є законними, в зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. В результаті чого утворилася загальна заборгованість в розмірі 140 437,26 грн. (108 194,00 грн. (неповернена сума позики) + 27 823, 61 грн. (сума процентів) + 4 419,65 грн. (3% річних).

З наведеного судом встановлено, що позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом, щодо захисту свого порушеного права, та частково задовольняє заявлені вимоги.

На підставі ст.ст. 625, 626, 638, 639, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 81, 133, 141, 142, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 140 437,26 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко