Номер провадження: 22-ц/813/4364/20
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді Цюри Т.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею

встановив:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Призначено підготовче судове засідання в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - залишено без руху, у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору та пропуском строку на апеляційне оскарження.

Надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснено апелянту, що у разі не усунення недоліків у вказаний термін, апеляційна скарга буде повернута апелянту.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила адресу свого проживання АДРЕСА_1 , на яку Одеським апеляційним судом було направлено копію ухвали від 19.12.2019 року.

Крім того, апеляційним судом також було направлено ОСОБА_1 копію ухвали Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року про залишення її апеляційної скарги без руху і на іншу, наявну в матеріалах справи, адресу її проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Однак конверти, адресовані ОСОБА_1 повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти про невручення адресату.

27.01.2020 року копія ухвали Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху повторно була направлена ОСОБА_1 засобами кур`єрського зв`язку.

Однак, як вбачається з кур`єрської накладної №0364385 «документи не вручено, оскільки одержувач відмовився от отримання документів».

Крім того, з метою достовірного встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , апеляційним судом було зроблено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, яким встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, за значеною адресою ОСОБА_1 не отримує копію ухвали суду від 19.12.2019 року про залишення її апеляційної скарги без руху.

Відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Тобто, судом апеляційної інстанції вжито всіх заходів щодо своєчасного отримання скаржником копії процесуального документу.

Однак, до теперішнього часу вимоги ухвали ОСОБА_1 так і не виконані.

Будь яких документів (заяв) на виконання вимог ухвали від апелянта не надходило.

Зважаючи на те, що в апелянта було достатньо часу для усунення недоліків апеляційної скарги, а також, те що ОСОБА_1 повинна була цікавитися рухом даної апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року про відкриття провадження.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (ч.3 ст.27 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами недобросовісної сторони різко дисонує з проголошеними законодавцем цілями і завданнями цивільного судочинства. Правильний і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ в умовах процесуальної недобросовісної стає скрутним, оскільки дії недобросовісної сторони перешкоджають вирішенню цих завдань. Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України", сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії" сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі "Тойшлер проти Германії" наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Пунктами 6, 7 частини 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Принцип юридичної визначеності, як складова частина конституційного принципу верховенства права, зобов`язує скаржника самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку скаржника свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема Іззетов проти України, Пискал проти України, Майстер проти України, Субот проти України, Крюков проти України, Крат проти України, Сокор проти України, Кобченко проти України, Шульга проти України, Лагун проти України, Буряк проти України, ТОВ ФПК ГРОСС проти України, Гержик проти України суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Вказане відповідає правовому висновку висловленому в постанові Верховного Суду від 06 вересня 2018 року у справі N 552/2378/17.

Згідно із правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Не отримуючи судову кореспонденцію, пов`язану з поданою апеляційною скаргою, ОСОБА_1 явно зловживає своїми процесуальним правами, намагаючись штучно затягнути апеляційний розгляд справи.

Відповідно до положення статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що п 8. ст. 353 ЦПК України про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності був виключений на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15.01.2020 року, який набрав чинності з 08.02.2020 р., тому на підставі вищевказаного ухвала про відкриття провадження не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя

Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра