Провадження № 2/760/2340/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Усатової І.А.

при секретарі - Омелько Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Третя Київська міська нотаріальна контора, Дев`ята Київська міська нотаріальна контора про визнання майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу та про визнання недійним договору про розподіл майна від 03.03.2007, суд -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Третя Київська міська нотаріальна контора, Дев`ята Київська міська нотаріальна контора про визнання майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу та про визнання недійним договору про розподіл майна від 03.03.2007.

Ухвалою судді від 22 грудня 2015 року в справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року об`єднано в одне провадження під №760/21949/15-ц цивільні справи:

760/21949/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Дев`ята Київська міська нотаріальна контора про визнання майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу,

760/9089/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Третя Київська міська нотаріальна контора, про визнання недійним договору про розподіл майна від 03.03.2007.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: Третя Київська міська нотаріальна контора, Дев`ята Київська міська нотаріальна контора про визнання майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу та про визнання недійним договору про розподіл майна від 03.03.2007 у зв`язку зі смертю позивача - ОСОБА_4 до залучення до участі у справі його правонаступника.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року поновлено провадження у справі, залучено до участі в розгляді цивільної справи правонаступника позивача - малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі її законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено судове засідання.

У судове засідання, призначене на 25 червня 2020 року позивачка та її представник не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили, будь-яких клопотань та заяв в цей період до суду не подавали.

У судове засідання, призначене на 17 липня 2020 року позивачка та її представник не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили, будь-яких клопотань та заяв в цей період до суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судове засідання, призначене на 14.07.2020 не з`явились. 14.07.2020 представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано до суду заяву, якою просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивачки та її представника.

Представник Третьої Київської міської нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, 13.07.2020 подав до суду заяву, якою просив слухати справу у відсутність представника нотаріальної контори.

Представник Дев`ятої Київської міської нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, 25.06.2020 подав до суду заяву, якою просив слухати справу у відсутність представника нотаріальної контори.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

У рамках розгляду даної справи судом на 2020 рік призначено судові засідання на 25.06.2020; 14.07.2020.

У судове засідання, призначене на 25 червня 2020 року позивачка та її представник

не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися телефонограмою за номером НОМЕР_1 , інформацію отримала ОСОБА_2 .

У судове засідання, призначене на 14 липня 2020 року не позивачка та її представник не з`явились.

Судова повістка із датою та місцем судового засідання, призначеного на 14 липня 2020 року направлялась законному представнику позивачки на вказану в позові адресу.

02.07.2020 до суду повернувся конверт із судовою повісткою, що направлялась законному представнику позивачки ОСОБА_2 , із відміткою адресат відсутній.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення позивачки та її представника про розгляд справи. Законний представник позивачки у судові засідання не з`явилась, заяв про розгляд справи за її відсутності чи клопотань про відкладення справи також не подала.

З урахуванням цього суд вважає, що позивачка, в особі її законного представника ОСОБА_2 , будучи ініціатором даного судового провадження, обізнана про розгляд справи, правом участі в судових засіданнях не скористалась, не з`являючись до суду та не проявляючи зацікавленості в розгляді справи.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У свою чергу, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

У свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Водночас, неявки законного представника позивачки в судові засідання спричиняє затягування строків розгляду справи, що є порушенням як положень Цивільного процесуального кодексу України, так і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За змістом ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У свою чергу, відповідно до п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Тобто, з точки зору закону умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання є ряд чинників, а саме:

- повторна неявка позивача поспіль у судове засідання;

- належне повідомлення позивача про час розгляду справи;

- відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення їх суду;

- неявка позивача в судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті;

- відсутність заяви позивача про розгляд справи в його відсутності.

Суд враховує, що з точки зору процесуального законодавства суд не зобов`язаний врахувати поважність причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 22 травня 2019 року в справі №61-36375св18, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача або його представника, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Виходячи з цього та викладеного вище, повторної неявки позивачки в особі її законного представника в судові засідання, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Суд при цьому виходить з того, що розглянути справу у відсутності позивачки або її представника суд позбавлений можливості.

Як зазначено вище, між сторонами існує спір з приводу визнання майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу та про визнання недійним договору про розподіл майна від 03.03.2007.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 22.12.2015 (справа 760/21949/15-ц, провадження № 2-з/760/201/15) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Зважаючи на вказане, суд дійшов до висновку про скасування заходів забезпечення позову вжитих в рамках розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст.49,223, 257 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі законного представника - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Третя Київська міська нотаріальна контора, Дев`ята Київська міська нотаріальна контора про визнання майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 майна, набутого під час шлюбу та про визнання недійним договору про розподіл майна від 03.03.2007 - залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 22.12.2015 (справа 760/21949/15-ц, Провадження

№ 2-з/760/201/15), якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: