Справа №721/16/19
Провадження 2/721/26/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого - судді: Проскурняка С.П.

За участю секретаря: Помазан М.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила Путильського району Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Конятинської сільської ради Путильського району Чернівецької області, третя особа на стороні відповідачів яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право власності на частку у колгоспному дворі, визнання особи, що своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Конятинської сільської ради Путильського району Чернівецької області, третя особа на стороні відповідачів яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право власності на частку у колгоспному дворі, визнання особи, що своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В позові вказує, що станом на 15 квітня 1991 року домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю «В» криниці №1 та відноситься до категорії колгоспних дворів, членами якого були: її батько ОСОБА_6 її мати - ОСОБА_7 та її брат - ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Яблуниця Путильського району Чернівецької області помер її батько ОСОБА_6 .

Її рідний брат ОСОБА_8 , який на 15 квітня1991 року уже був одружений з ОСОБА_3 та будував разом із дружиною власну домівку і не проживав у батьківській хаті разом із батьками. Відсутність брата не була пов`язана з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Вважає, що таким чином батькові - ОСОБА_6 та матері - ОСОБА_9 належало по 1/2 даного домогосподарства.

Крім цього ОСОБА_8 хоч і був зареєстрований у домогосподарстві батьків, але там більше 10 років не проживав, оскільки проживав у Сумській області, а коли у 1990 році повернувся, то одразу з дружиною почав будувати свою власну домівку, тому жодної участі у будівництві будинку не приймав, внаслідок чого вважає, що втратив своє право на частку у колгоспному дворі. ІНФОРМАЦІЯ_2 її брат ОСОБА_8 помер.

Вказує, що згідно виписок із погосподарської книги наданої сільською радою їй стало відомо, що до спадкового господарства без жодної правої підстави та норм права, без часу та дати самовільно прописалася внучка її батьків, та донька її брата - ОСОБА_10 , яка згодом вийшла заміж і її діти також разом із нею прописалися у даному будинку. У будівництві батьківської хати ОСОБА_11 участі не приймала, оскільки будинок побудований у 1919 році, крім цього станом на 15 квітня 1991 року вона не проживала та не була зареєстрована у даному домогосподарстві колгоспного двору. Жодної участі у створенні майна вона не приймала.

Після смерті її батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями першої черги згідно закону крім матері позивачки ОСОБА_7 , згідно довідки № 732 від 23.08.2012 року Конятинської сільської ради с. Яблиця Путильського району Чернівецької області є: її сестра ОСОБА_12 , її брат ОСОБА_8 , її брат ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на все майно, тобто на 1/2 частину домогосподарства, яку прийняла у спадщину відповідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини мати ОСОБА_1 (дружина) ОСОБА_7 , яка на той момент проживала з батьком та була зареєстрована у даному будинку, вела спільний побут, господарство, фактично вступила в управління та розпорядження спадковим майном.

Вважає, що вона також прийняла спадщину відповідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Брат ОСОБА_8 , який хоч і був зареєстрованим, але спадщину не прийняв оскільки не проживав з спадкодавцем і не вів спільного побуту, що у відповідності ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року не вступив в управління та розпорядження майном, не звертався з заявою у шестимісячний термін до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, адже на момент смерті батька він з своєю сім`єю проживав у своєму власному будинку. Інші спадкоємці її сестра та брати, вважає, що також спадщину не прийняли, оскільки вони у відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР фактично не вступили в управління або володіння спадковим майном і не подавали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач зазначила в позові, що спадщину після смерті її матері прийняла вона, як донька, у відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а інші спадкоємці: ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 спадщину не прийняли, оскільки вони у відповідності до цього ж кодексу фактично не вступили в управління або володіння спадковим майном і не подавали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати ОСОБА_8 таким, що втратив право власності на частку у колгоспному дворі домогосподарства з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю «В» криниці №1;

визнати ОСОБА_15 такою, що не набула частку у колгоспному дворі домогосподарства з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю «В» криниці №1.

визнати ОСОБА_1 такою, що своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном протягом 6 місяців після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Яблуниця Путильського району Чернівецької області та такою, що своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном протягом 6 місяців після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Яблуниця Путильського району Чернівецької області.

визнати за ОСОБА_1 право власності на домогосподарство, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю «В» криниці №1 в порядку спадкування як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька та матері.

Відповідач Конятинська сільська рада Путильського району Чернівецької області в установлений судом строк подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказала про те, що позивачка згідно даних по господарської книги за 1977-1979рр. знялася з реєстрації за будинком по АДРЕСА_1 та переїхала на роботу в Чернівецьку взуттєву фабрику в кінці 1970-х років. На день смерті своїх батьків позивачка в спірному господарстві не проживала. Після смерті ОСОБА_7 в її господарстві залишились проживати внучка ОСОБА_11 та її батько (син спадкодавиці) - ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та фактично вступив в управління та володіння цим майном і прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_3 в установлений судом строк подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказала, що позовні вимоги визнає, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в установлений судом строк подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві та письмовим поясненням, які приєднанні до матеріалів справи. Щодо клопотання представника ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності то вказала, що даний строк пропустила, у зв`язку з важким матеріальним становищем.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшов відзив на позов, в даному відзиві вказує, що позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні відзиву на позов. В наступні судові засідання не з`явились, від представник надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, також представник подав письмову заяву про застосування строків позовної давності.

Представник Конятинської сільської ради в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

ОСОБА_16 , що поданій справі є третьою особою в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких заперечує щодо задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона зареєстрована та постійно проживає в м. Чернівцях, знайома з ОСОБА_1 . Остання завжди їздила в село до батьків допомагати, після їх смерті вона також їздить для догляду за будинком.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що в спірному господарстві після смерті батьків проживала ОСОБА_1 та здійснювала догляд за будинком.

Свідки ОСОБА_19 суду пояснила, що після смерті бабусі в 1995 році ОСОБА_20 в спірному будинку не проживала, вона переїхала до свого батька.

ОСОБА_21 , що по даній справі є свідком суду пояснив, що ОСОБА_20 з своєю сестрою проживали в спірному будинку до смерті їх бабусі, після чого переїхали до свого батька.

Аналогічні покази в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_23 , пояснила, що вона є внучкою померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , її батьком є ОСОБА_13 . З часу смерті дідуся з бабусею вона разом із батьком та сестрою ОСОБА_4 (відповідачкою) ще дітьми переїхали проживати в їх господарство по АДРЕСА_1 . З цього дому ходили в школу. Батько ОСОБА_13 вступив в управління майно після смерті дідуся і бабусі, оскільки постійно проживав в будинку і за ним доглядав. Позивачка приїжджала до будинку дуже рідко, як правило на великі свята, в господарстві не проживала і догляду за ним не здійснювала. Жодних претензій до спадщини в ОСОБА_1 не було до того моменту поки не помер ОСОБА_13 .

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 надали ідентичні покази, з яких слідує, що після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в їхньому господарстві проживав їх син ОСОБА_13 (брат позивачки) разом із своїми двома доньками. Фактично він доглядав за будинком і в ньому господарював. ОСОБА_1 бачили час-від-часу, вона приїжджала в гості на свята, постійно в будинку не проживала. Постійне місце її проживання - м. Чернівці, куди вона виїхала ще в 1970-х роках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та її представник в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_6 , про що в Книзі реєстрації смертей, зроблено відповідний актовий запис за №08 /а.с.7/. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_7 /а.с.8/.

Станом на 15 квітня 1991 року домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю «В», криниці №1 відносилося до категорії колгоспних дворів, членами якого були: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що підтверджується випискою з погосподарської книги Яблуницької сільської ради Путильського район Чернівецької області /а.с.14,30,31,41/.

У зв`язку з цим, та на підставі діючого на той час законодавства, на момент припинення колгоспних дворів кожному із його членів належало в рівній частці право власності в спірному майні.

Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Конятинської сільської ради Путильського району Чернівецької області, третя особа на стороні відповідачів яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_16 про визнання осіб такими, що втратили право власності на частку у колгоспному дворі, визнання особи, що своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, виходить з наступного

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року.

Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (ч.1 ст.524 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК УРСР).

У ч.1 ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

У ст.560 ЦК УРСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (стст.534, 553, 555 кодексу).

Відповідно до положень ст.561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане й раніше закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Аналогічні положення містяться й у ст.47 закону УРСР від 25.12.74 «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

При цьому ЦК УРСР не обмежував строку для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83 №4 судам роз`яснено, що відповідно до гл.4 закону від 25.12.74 «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Позивач ОСОБА_1 не надала доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тому її позов є передчасним.

Також суд вважає, що слід зазначити, що відповідно до вимог ст.ст.524,525,526, ЦК України (в редакції від 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з вимогами ст.ст.548,549 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З довідки виконавчого комітету Конятинської сільської ради від 26 лютого 2019 року №172 вбачається, що станом на 01.01.1991р. в домоволодінні по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_7 , їхній син ОСОБА_8 та внучка ОСОБА_10 була зареєстрована в період з 1991-1995 року. ОСОБА_10 в даному дворі зареєстрована по даний час /а.с.95/.

Згідно довідки виконавчого комітету Конятинської сільської ради від 26 лютого 2019 року №171, ОСОБА_28 до вказаного господарства була зареєстрована з народження, однак згідно запису в по господарській книзі за період з 1977-1977 роки, навпроти прізвища ОСОБА_29 проставлена відмітка в графі «вибув» - Чернівецька обувна фабрика /а.с.92/.

Відповідно до акту, складеного виконавчим комітетом Конятинської сільської ради від 19 березня 2019 року №155, в присутності депутата сільської ради ОСОБА_30 , сусідів: ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_27 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , в період з кінця 1970-х років по цей час ОСОБА_1 ,1958 року народження, за адресою домогосподарства по АДРЕСА_1 не проживала. Остання фактично не проживала, не вела спільного побуту, господарства після смерті як свого батька ОСОБА_6 , так і після смерті матері ОСОБА_7 в управління чи володіння спадковим майном після смерті батьків не вступала. В той же час, після смерті ОСОБА_6 в його господарстві проживав син - ОСОБА_13 та його доньки: ОСОБА_11 , ОСОБА_35 . Син ОСОБА_13 здійснював догляд за своєю матір`ю ОСОБА_7 , вів господарство, що свідчить про фактичне володіння та користування майном, яке продовжувалось й після смерті матері ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 і до 1999 року в господарстві залишився проживати ОСОБА_13 /а.с.91/.

Також як вбачається з відповіді на запит адвоката Німіжан Ю.В. (представник позивача), Конятинська сільська рада повідомила, що останній не відомо чи вступила ОСОБА_1 в управління спадковим майном згідно закону. Після смерті батьків житловий будинок зачинено, обробкою земельної ділянки займався ОСОБА_13 з сім`єю, після його смерті дочка ОСОБА_11 /а.с.75/.

Вище дослідженні письмові докази, що подані як позивачем так і відповідачем ОСОБА_4 свідчать про те, що фактично ОСОБА_13 в силу ст.549 ЦК України (в редакції від 1963 року) вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном.

При цьому суд не приймає до уваги покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, оскільки дані покази різняться один від одного, внаслідок чого судом не можливо достовірно встановити з даних показів обставини, які мають значення для справи.

Після смерті батьків, ОСОБА_13 , не встиг оформити своє право на спадщину і ІНФОРМАЦІЯ_5 - помер. Після його смерті заведена спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи № 62437059 /а.с.43/.

Отже, право на спадкування спірного домогосподарства перейшло від ОСОБА_13 до його спадкоємців..

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що після смерті батьків вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Позивачем не надано суду безперечних і достатніх доказів з приводу того, що після смерті батьків вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а також не надала доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених позивачем межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення з відповідача сплаченого судового збору немає.

На підставі наведеного та керуючись, ст.ст. 4-6,12,13,76-81,95,141,265,353-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Конятинської сільської ради Путильського району Чернівецької області, третя особа на стороні відповідачів яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право власності на частку у колгоспному дворі, визнання особи, що своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Путильський районний суд Чернівецької області до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду..

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя: С.П. Проскурняк