Номер провадження: 22-ц/813/2718/20
Номер справи місцевого суду: 522/3498/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Науменко А.В., повний текст судового рішення складено 12 серпня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Нова-Хвиля» про застосування наслідків недійсності нікчемного іпотек та заборон відчуження, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотек та обтяження майна щодо майнових прав на квартири, в якому просило про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяження майна щодо майнових прав на квартири під номером 3-1 на 3 поверсі; 4-1 на 4 поверсі; 9-1 на 9 поверсі; 9-4 на 9 поверсі; 13-2 на 13 поверсі, секція 2 (Б) за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що30.01.2007р. між ПАТ «Імексбанк» (Банк») та ОСОБА_1 (Позичальник) був у кладенийдоговір кредиту № 116, за умовамиякого Банк надавПозичальнику кредит в сумі 8 039 512,50 грн. зісплатою 19% річних та кінцевимтерміномпогашенняосновноїзаборгованості до 30.01.2017р.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 31.01.2007р. між Банком та ОСОБА_1 були укладені іпотечні договору, предметом яких є майнові права на вищевказані квартири.

Позивач зазначав, що остаточний розрахунок за договором кредиту № 116 від 30.01.2007р. на суму 2 119 677,22 грн. був здійснений 29.12.2014р. за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли у безготівковій формі з поточного рахунку товариства, відкритого в АТ «Імексбанк» після дострокового зняття коштів з депозитного рахунку.

26.01.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 у АТ «Імексбанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Імексбанк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 84 від 23 квітня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» до 26 травня 2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк».

27 травня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 105 «Про початок процедури ліквідації банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Під час проведення перевірки правочинів, вчинених банком протягом року, що передував даті запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що у період з листопада-грудня 2014 року до січня 2015 року був здійснений остаточний розрахунок за кредитами, наданими дев`яти позичальникам у розмірі 19 468 664,93 грн, за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли з поточного рахунку товариства, відкритого у банку після дострокового переведення грошових коштів з депозитного рахунку.

Крім того, позивач зазначав, що ТОВ «Нова-Хвиля» є пов`язаною із банком особою, у той час як відповідно до положень пункту 3.1 постанови Правління Національного банку України від 15 березня 2011 року № 63/БТ встановлено заборону для банку на проведення операцій із дострокового повернення депозитних вкладів пов`язаним із банком особам.

Посилаючись на положення пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «Імексбанк» вважало, що правочин щодо дострокового зняття депозитних коштів та щодо остаточного розрахунку за дев`яти кредитними договорами, у тому числі за договором кредиту № 97, укладений з фізичними особами - співробітниками банку, за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», є нікчемним, оскільки дострокове розірвання депозитних договорів, укладених між банком і ТОВ «Нова-Хвиля» надає перевагу кредитору і одночасно пов`язанійз банком особі - ТОВ «Нова-Хвиля».

Також, банк зазначав, що після правочину щодо дострокового повернення депозитних коштів ТОВ «Нова-Хвиля» та здійснення нікчемної транзакції з остаточного погашення кредитної заборгованості за договором кредиту, укладеним із ОСОБА_1 на підставі нотаріальної заяви-повідомлення про припинення іпотеки та заборони відчуження, що були незаконно підписані представником банку ОСОБА_2 , 30 січня2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К. було здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки та обтяжень майна за іпотечними договорами, укладеними 31 січня 2007 року з ОСОБА_1 .

Скасування обтяжень щодо вищезазначеного майна на підставі заяв, що підписані від імені банку представником, який діяв на підставі довіреності, є нікчемними правочинами в силу положень частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ці дії були вчинені після запровадження у банку тимчасової адміністрації та видання наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію банку Северина Ю. П. від 27 січня 2015 року № 11-в «Про відкликання довіреностей, повноваження посадових осіб, передачу печаток, документів, цінностей».

У зв`язку із цим, Банк вважав, що правочини відносно проведення банківських операцій щодо списання грошових коштів із депозитного рахунку ТОВ «Нова-Хвиля», подальшого направлення їх на погашення кредитної заборгованості, у тому числі, ОСОБА_1 , а також заяви-повідомлення про зняття іпотеки зі спірного майна є нікчемними правочинами, щодо яких мають бути застосовані наслідки їх недійсності шляхом відновлення записів про іпотеку цього майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року позов ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А. залишений без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А. звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А. зазначає, що суд першої інстанції хоч і правильно визначив стан перебування Банку в процедурі ліквідації, але зробив хибні висновки щодо наслідків запровадження вищевказаної процедури. Суд першої інстанції не надав належної оцінки, стосовно дострокового погашення заборгованості за договором кредиту № 116, з огляду на обмеження вжиті НБУ відносно Банку та проігнорував доводи письмових пояснень Фонду.

Відзиву до суду надано не було.

В судове засідання призначене на 30 вересня 2020 року не з`явилися ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантуваннявкладівфізичнихосіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А., ОСОБА_1 , представники третіх осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Нова-Хвиля», про розгляд справи сповіщалися належним чином (а.с. 195-199 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.01.2007р. між ПАТ «Імексбанк» (Банк») та ОСОБА_1 (Позичальник) був у кладенийдоговір кредиту № 116, за умовами якого Банк наддав Позичальнику кредит в сумі 8 039 512,50 грн. зі сплатою 19% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 30.01.2017р. (т. 1 а.с. 20-33).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 31.01.2007р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено ( т.1. а.с. 34-38):

- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-92. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_2 ;

- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-93. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 ;

- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-94. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_4 ;

- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-95. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру підбудівельним номером № 9-4 на АДРЕСА_5 ;

- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-96. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру підбудівельним номером АДРЕСА_6 .

Остаточний розрахунок за договором кредиту № 116 від 30.01.2007р. на суму 2 119 677,22 грн. був здійснений 29.12.2014р. за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли у безготівковій формі з «вкладного» рахунку товариства, відкритого в АТ «Імексбанк», шляхом їхсписання банком. Судом врахововано, що позивачем не надано відповідного документального підтвердження, але в позові зазначене, що списання здійснене згідно розпорядження УВК банку (тобто, з пояснень представника УВК Управління внутрішнього контролю) від 29.12.2014 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 у АТ «Імексбанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (т. 1 а.с. 68-75).

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Імексбанк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 84 від 23 квітня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» до 26 травня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105, «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк».

У позові зазначене, що під час проведення перевірки правочинів, вчинених АТ «Імексбанк» за період протягом року, що передував даті запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що протягом листопада-грудня 2014 року січня 2015р року був здійснений остаточний розрахунок за кредитами, наданими 9 позичальниками на суму 19 468 664,93 грн. за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли з поточного рахунку товариства, відкритого у АТ «Імексбанк» після дострокового переведення коштів з депозитного рахунку. Але, як встановлене вище, повернення коштів з вкладеного рахунку на поточний рахунок ТОВ «Нова-Хвиля» не відбулося, а насправді кошти були списані безпосередньо банком.

02.02.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. було здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень майна щодо предмету договору іпотеки (т.1. а.с. 55-67, 71-73), а саме:

майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_2 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-92;

майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-93;

майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_4 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007р. приватним нотаріусом Одеського міськогонотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-94;

майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_7 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-95;

майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_6 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-96.

Зазначене припинення обтяжень по іпотекам, оформлене після фактичного дострокового припинення договору банківського вкладу та здійснення транзакції шляхом списання коштів з вкладного рахунку ТОВ «Нова Хвиля», що підтверджене випискою по операції, з остаточним погашенням кредитної заборгованості за договором кредиту ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 51-54), на підставі нотаріальної заяви-повідомлення про припинення іпотеки та заборони відчуження, що були підписані представником АТ «Імексбанк» Травкіним О.Г.

Залишаючи без задоволення позов ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А., суд першої інстанції виходив з наступного.

Між сторонами по справі виникли правовідносини з кредитного договору, по здійсненню банківських транзакцій з погашення кредитної заборгованості. з іпотечного договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно дост. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В свою чергу, положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що розрахунковими банківськими операціями є рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи.

Отже, за своєю правовою природою перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочином в розумінні вищезазначених правових норм, а є банківськими операціями, які не можуть бути визнані нікчемними.

Проведення банківських операцій є результатом правочинів цивільно-правових угод, які в даному випадку позивачем не оспорюються та є дійсними в силу правової презумпції, закріпленої в ст. 204 ЦК України.

Таким чином, правочини щодо проведення банківських операцій по примусовому списанню банком (в порядку договірного списання) коштів із вкладного (депозитного) рахунку ТОВ «Нова-Хвиля» та направлення таких коштів на погашення заборгованості, в тому числі, на борговий рахунок відповідача за кредитним договором, не можуть бути визнані судом нікчемними.

Правова позиція із приводу того, що банківська операція по перерахуванню грошових коштів не є правочином, а тому не може бути визнана недійсною (нікчемною), висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. по справі № 755/7957/16-ц.

Апеляційний суд погоджується з вказаним вище висновком, викладеним в оскаржуваному рішенні про неможливість визнання нечинним банківських операцій по примусовому списанню банком (в порядку договірного списання) коштів із вкладного (депозитного) рахунку ТОВ «Нова-Хвиля» та направлення таких коштів на погашення заборгованості, в тому числі, на борговий рахунок відповідача за кредитним договором.

Пунктом 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Пункт 3 ст. 36 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначає, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Статтею 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку».

В матеріалах справи наявна копія довіреності від 13.03.2014 р. на ОСОБА_2 , долучена до позовної заяви, з якої вбачається її нотаріальне посвідчення, вчинене Чужовською Н.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та реєстрація у реєстрі за № 1669. На підставі вказаної довіреності діяв ОСОБА_2 при поданні та оформленні нотаріально посвідченої заяви щодо припинення іпотеки відносно спірного майна від 02.02.2015 р. (т. 1, а.с. 72). Зі змісту вказаної заяви вбачається, що нотаріусом при оформленні цієї заяви, на підставі зазначеної довіреності, особу ОСОБА_2 встановлено та повноваження перевірені. У зв`язку з чим, судом встановлено, що на час оформлення заяви в реєстрі довіреностей не було даних про скасування вказаної довіреності у передбаченому законом порядку.

Належним способом оформлення припинення дії нотаріально посвідченої довіреності є подання заяви про її припинення до відповідного нотаріуса, із обов`язковим внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру довіреностей.

Доказів про те, що ОСОБА_2 був повідомлений про скасування виданої на його ім`я нотаріальної довіреності, а також про те, що він зобов`язаний був знати про скасування довіреності матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

При цьому, закон зобов`язує особу, яка видала довіреність і згодом скасувала її, негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (ч. 2 ст. 249 ЦК України).

Частиною 3 ст. 249 ЦК України передбачено, що права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Перевірка наявності чи відсутності повноважень під час як укладення відповідних правочинів, так і вчинення відповідних реєстраційних дій, зокрема, щодо зняття заборон, не відноситься до повноважень відповідача як фізичної особи.

Таким чином, повноваження ОСОБА_2 на представництво інтересів АТ «Імексбанк» не були припинені в установленому законом порядку станом на момент подання ним заяви про зняття іпотек та заборон відчуження із спірного майна.

У ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;набуттяіпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;визнання іпотечного договору недійсним;знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється.

Згідно зі ст. 599 ЦК Українизобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом вірно встановлено, що оскільки кредитні зобов`язання, які забезпечені іпотекою, виконані, іпотека у даному випадку є такою, яка не має наслідком виконання функцій передбачених інститутом іпотеки.

Висновки суду є вірними та обґрунтованим про те, що позивачем заявлено вимоги, підставою яких є посилання на нікчемність банківських транзакцій, які не є правочинами, що унеможливлює застосування наслідків їх недійсності, пред`явлені вимоги про застосування наслідків недійсності правочину не є належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах.

У зв`язку з викладеними обставинами, суд у відповідності до вимог закону прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення, оскільки заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція по аналогічній справі викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 522/3746/19-ц, провадження №61-7230св20 (а.с. 213-216 т. 2).

Оскільки, позовні вимоги є необґрунтованими, судом на законних підставах не вирішувалося питання про застосування позовної давності відповідно до поданої відповідачем заяви, так як позовна давність застосовується виключно у випадку доведеності факту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, та наявності підстав для його задоволення.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка А.А. про те, щосуд першої інстанції хоч і правильно визначив стан перебування Банку в процедурі ліквідації, але зробив хибні висновки щодо наслідків запровадження вищевказаної процедури, також правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якому наведено чіткий порядок скасування всіх довіреностей минулого керівництва та співробітників банку, колегія суддів вважає безпідставними, оскількипозивачем заявлено вимоги, підставою яких є посилання на нікчемність банківських транзакцій, які не є правочинами, що унеможливлює застосування наслідків їх недійсності. При цьому пред`явлені вимоги про застосування наслідків недійсності правочину не є належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Матвієнка Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк