Житомирський апеляційний суд
Справа №272/268/20 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т. І., Трояновської Г.С.

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №272/268/20 за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на самочинне будівництво, за апеляційною скаргою Андрушівської міської ради Житомирської області на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Карповця В.В. в м. Андрушівці,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на кафе магазин, (колишня територія автостанції) площею 74,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивував тим, що 25.10.2000 між ним та ВАТ Андрушівське АТП 11838 було укладено договір оренди частини території автостанції площею 13,4 х 3 кв.м. Рішення про розміщення об`єкта торгівлі на вказаній ділянці було надане виконкомом Андрушівської міської ради Житомирської області від 31.05.2000 року. Крім того, 30.06.2006 Андрушівською міською радою Житомирської області прийнято рішення №160 згідно якого, позивачу надано дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього узгодження для реконструкції малої архітектурної споруди, що підтверджується будівельно - технічною документацією, виготовленою Бердичівським БТІ. Зі змісту вказаної документації вбачається, що параметри будівлі відповідають розмірам, узгодженим з землекористувачем, який листом від 03.07.2006 за №116 надав згоду на добудову розміром 3 х 12 кв.м. Зазначав, що договір оренди на даний час втратив чинність через ліквідацію юридичної особи орендодавця, у зв`язку з чим, відсутня можливість прийняти будівлю в експлуатацію та зареєструвати її у передбаченому законом порядку. При цьому, Андрушівська міська рада Житомирської області перешкоджає узаконенню будівлі, яка у зв`язку зі змінами в законодавстві має статус тимчасової споруди.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на кафе - магазин площею 74,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати в розмірі 840,80 грн компенсовано за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Андрушівська міська рада Житомирської області подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що на момент отримання технічного паспорту на спірну будівлю, та на момент звернення до суду позивач не був а ні власником, а ні користувачем земельної ділянки площею 14,47х6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була йому відведена для цієї мети.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2000 між ВАТ Андрушівське АТП 11838 в особі голови правління Климчука І.В., діючого на підставі Статуту, та ОСОБА_1 було укладено договір про оренду нежилих приміщень або частини території автостанції відповідно до умов якого, ОСОБА_1 було передано у тимчасове користування частину землі під постановку вагона для відкриття торгової точки розміром 13,4 х 3 кв.м. для використання під торгівлю.

Рішенням виконкому Андрушівської міської ради Житомирської області від 31.05.2000 за №141 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розміщення об`єкта торгівлі по АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення ВАТ Андрушівське Автопідприємство 11838 №92 від 20.04.2006 вбачається, що Товариство не заперечувало проти встановлення контейнера приватним підприємцем ОСОБА_1 на території автостанції біля своєї торгової точки.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано всі вимоги для визнання права власності на самочинне будівництво.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом ст.26 закону «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, тобто якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).

З контексту чч.3 та 4 ст.376 ЦК України випливає, що ч.3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий не є забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Рішенням №160 виконавчого комітету Андрушівської міської ради Житомирської області від 30.06.2006 Про надання дозволу на виготовлення матеріалів погодження ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього погодження для реконструкції малої архітектурної форми (вагончика) на орендованій частині території автостанції.

Бердичівським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на будівлю кафе - магазин 2006 року побудови по АДРЕСА_1 загальною площею 74,8 кв.м., яке складається з: 1 - коридор, 2 - кафе, 3 - санвузол, 4 - підсобне приміщення, 5 - підсобне приміщення, 6 - торгова зала, 7 - коридор.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що земельна ділянка площею 0,1421 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер :01:009:0075, що розташована в АДРЕСА_1 , правокористувачем ділянки є Комунальне підприємство Андрушівської міської ради Андрушівкаблагоустрій».

Рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради Житомирської області від 17.12.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на кафе - магазин розташоване по АДРЕСА_1 .

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував відсутність у позивача необхідної дозвільної документації на будівництво, не взяв до уваги наведених вище вимог ст.ст.331, 376 ЦК України та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на самовільно збудований об`єкт нерухомості.

За таких обставин доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, грунтуються на вимогах закону, тому скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з п 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб інвалідністю.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки являється інвалідом другої групи.

З огляду на викладне, судові втирати понесені Андрушівською міською радою Житомирської області за подання апеляційної скарги в сумі 1 261 грн 20 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Андрушівської міської ради Житомирської області задовольнити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Компенсувати Андрушівській міській раді Житомирської області судові витрати в розмірі 1 261 грн 20 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 01 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді