ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8293/20
Провадження № 22-ц/4820/1502/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №686/8293/20 за апеляційними скаргами Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) і ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року (суддя Бондарчук В.В., повне судове рішення складено 15 липня 2020 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що на виконанні у Першому відділі ДВС міста Хмельницького Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче провадження №57969640 з примусового виконання виконавчого листа №686/14512/17-ц від 20 грудня 2018 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. У цьому виконавчому провадженні державним виконавцем Цілімецькою О.Б. була винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами щодо неї. Оскаржила постанову в судовому порядку. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року визнано неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення їй тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та направлення до виконання постанови до закінчення строку на оскарження. Скасовано постанову державного виконавця.

Внаслідок неправомірних дій, рішень державного виконавця заподіяна моральна шкода, оскільки зазнала моральних страждань, змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя, доводити у судах свою правоту.

Тому, позивачка просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 10000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн, які понесла в справі за скаргою на дії державного виконавця.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 3504030 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану неправомірними діями державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в сумі 1000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Перший відділ ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд не врахував, що позивачем у справі є боржник, який ухиляється від виконання рішення суду, що є обов`язковими до виконання на всій території України. ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів заподіяння моральної шкоди діями, рішеннями державного виконавця, не обґрунтувала суму морального відшкодування. Розмір морального відшкодування не аргументовано в судовому рішенні.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає судове рішення незаконним, ухваленим з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування скарги зазначає, що вона має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями посадових осіб органів державної влади. Посилання суду на те, що питання про відшкодування понесених нею судових витрат підлягало вирішенню лише в справі №686/14512/17 не ґрунтується на законі. Чинним законодавством не заборонено пред`явлення позову в іншій справі для вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Висновок суду про відмову в стягненні таких витрат суперечить практиці ЄСПЛ. Суд незаконно стягнув з відділу ДВС на користь держави судовий збір, оскільки відповідачем у справі є Держава Україна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Перший ВДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) просить залишити апеляційну скаргу позивачки без задоволення з підстав зазначених у відзиві, їхній апеляційній скарзі.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на примусовому виконанні в Першому відділі ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавчий лист №686/14512/17ц, виданий 20 грудня 2018 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. Боржником у виконавчому провадженні №57969640 є ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в справі №686/14512/17ц зобов`язано позивачку не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 шляхом встановлення графіка спілкування.

11 травня 2019 року за повторне невиконання без поважних причин ОСОБА_1 рішення суду державним виконавцем відділу ДВС винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

У червні 2019 року зазначену постанову і дії державного виконавця Каспрова Ж.М. оскаржила в судовому порядку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року в справі №686/14512/17 визнано неправомірними дії державного виконавця Першого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Цілімецької О.Б. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами та направлення для виконання постанови до закінчення строку на її оскарження. Скасовано постанову державного виконавця від 11 травня 2019 року у ВП №57969640.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

При частковому задоволенні позову про стягнення моральної шкоди суд виходив з того, що шкода, завдана позивачці незаконними діями, рішеннями посадових осіб органу ДВС, підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На підставі ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця при здійсненні заходів примусового виконання рішення суду, є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини цієї особи.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій державного виконавця є судове рішення в справі №686/14512/17 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 2 і ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з послідуючими змінами розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В результаті винесення державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, її направлення для виконання до закінчення строку на оскарження та у зв`язку з визнанням таких дій, рішень незаконними позивачці заподіяно моральну шкоду, оскільки вона зазнала моральних страждань, змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя, звертатися до суду за захистом порушеного права.

Розмір відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено саме з урахуванням характеру заподіяння шкоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому, правильним є висновок суду, що достатньою сатисфакцією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивачки 1000 грн.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. Підстав для збільшення розміру морального відшкодування немає.

З урахуванням наведеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг щодо незаконності судового рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Безпідставними є посилання відділу ДВС в апеляційній скарзі на недотримання вимог щодо вмотивованості судового рішення.

Рішення суду першої інстанції містить достатні мотиви, на яких воно ґрунтується, а тому, на думку колегії суддів, є вмотивованим.

Апеляційний суд відхиляє посилання відділу ДВС в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 є боржником, який не виконує рішення суду, та не заслуговує на моральне відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в цій частині в межах доводів апеляційної скарги немає.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат, а саме на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції припустився помилки.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших учасників справи, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

За змістом ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат у цивільній справі проводить суд, який ухвалює судове рішення у справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ч. 1 ст. 452 ЦПК України).

Судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

У разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України за заявою учасників справи чи з власної ініціативи шляхом ухвалення додаткового рішення.

У зв`язку з наведеним, питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати у сумі 5000 грн (а.с.5) були понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу в справі №686/14512/17 за її скаргою на дії державного виконавця.

Тому, питання про відшкодування цих судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Суд першої інстанції розглянув вимогу про стягнення судових витрат та ухвалив рішення по суті.

Частиною 4 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок про застосування відповідних норм права, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц.

Отже, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність правових підстав для стягнення судових витрат в іншій справі в сумі 5000 грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення судових витрат підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі у цій частині позовних вимог.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Підстав для зміни розподілу судових витрат на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України немає.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно вирішив питання про судовий збір не ґрунтується на законі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

За змістом ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями яких (їх посадових осіб) заподіяно шкоду.

Тому, висновок суду про стягнення судового збору з органу ДВС, посадовою особою якого заподіяно шкоду позивачці, відповідає наведеним вище вимогам закону.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) не підлягає задоволенню, на нього покладається сплата судового збору за її подання.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення судових витрат скасувати та провадження в справі у цій частині вимог закрити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта