КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/388/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року у складі судді Баличевої М.Б.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 простягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 19.11.2009 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказано, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, чим порушила норми діючого законодавства, оскільки станом на 01.12.2019 року існує заборгованість у розмірі - 18 231 грн. 73 коп., яка складається з наступного: 6 943 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 019 грн. 28 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 8 924 грн. 12 коп. - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 844 грн. 37 коп. - штраф (процентна складова), а також судовий збір у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк відмовлено».

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду в фактичним обставинам, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу за змістом обґрунтовувано тим, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 500 грн., який в подальшому збільшено до 4 000 грн. та користувалась кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух коштів та розрахунком заборгованості. Разом з тим, позичальник своїх зобов`язань за договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Також зазначено, що надані суду докази є належними та допустимими по справі, однак всупереч закону не прийняті як належні.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 19.11.2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 14).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 19.11.2009 року, яка станом на 01.12.2019 року 18 231 грн. 73 коп., яка складається з наступного: 6 943 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 019 грн. 28 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 8 924 грн. 12 коп. - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 844 грн. 37 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 13).

Також, 26 травня 2020 року представником позивача направлено до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів вказаної цивільної справи, зокрема, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 в новій редакції, з якого видно, що відповідач отримала 03.12.2009 року від позивача кредитний ліміт у розмірі 500 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 64-86).

Крім того, позивачем також долучено до матеріалів справи довідку (без номеру та дати) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , з якої видно, що 03.12.2009 року, 21.10.2011 року, 02.03.2012 року, 12.03.2012 року, 08.07.2013 року, 4.10.2013 року та 04.10.2018 року відбулися зміни кредитного ліміту ОСОБА_1 за кредитною картою № НОМЕР_1 , термін дії якої скінчився у жовтні 2013 року (а.с. 70).

У долученому до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 в новій редакції, з якого видно, що відповідач отримала 03.12.2009 року від позивача кредитний ліміт у розмірі 500 грн., при цьому кредитну карту № НОМЕР_1 відповідач отримала 28.10.2009 року, а із заявою - анкетою про отримання кредитної карти ОСОБА_1 звернулась до позивача ше 19.11.2009 року.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи довідку (без номеру та дати) про надання ОСОБА_1 наступних кредитних карт: 28.10.2009 року карта № НОМЕР_1 ; 02.03.2012 су карта № НОМЕР_2 ; 02.03.2012 року карта № НОМЕР_3 ; 29.09.2015 року та № НОМЕР_4 ; 25.12.2015 року карта № НОМЕР_5 ; 08.06.2018 року карта № НОМЕР_6 ; 20.03.2019 року карта № НОМЕР_7 (а.с. 71)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на відсутність належних та допустимих доказів того, що зазначені картки з вказаними у довідці рахунками були отримані саме відповідачкою та на яких умовах, жодних заяв або анкет про отримання вищевказаних кредитних карток матеріали справи не містять, як і не містять доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг, які також долучені представником позивача в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19.11.2009 рокуОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 000 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.12.2019 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 18 231 грн. 73 коп., яка складається з наступного: 6 943 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1 019 грн. 28 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 8 924 грн. 12 коп. - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 844 грн. 37 коп. - штраф.

Встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав, зворотне відповідачем не спростовано, боржник же у свою чергу порушив визначені договором зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість.

Згідно даних долученого до справи розрахунку, ОСОБА_1 порушила зобов`язання в частині повернення кредитних коштів, у сумі 6 943 грн. 96 коп. й за наданим кредитом відбувалися періодичні погашення, останнє - 01.12.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Між тим, районний суд, в порушення положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України не вжив заходів щодо ефективного розгляду справи, не виконав вимоги ч. 5 ст. 12 ЦПК України, у випадку необхідності не скористався положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України, що призвело до не вирішення заявленого по справі спору.

Так, висновки суду про відсутність доказів виникнення заборгованості за тілом кредиту, у сумі 6 943 грн. 96 коп. спростовуються даними долученої до апеляційної скарги виписки по рахунку, відповідно до якої в період дії договору ОСОБА_1 активно користувалася наданими банком коштами, з їх допомогою проводила розрахунки, вносила платежі (а.с.65-69).

За таких обставин, районний суд поспішно, з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права дійшов висновків про відсутність підстав до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 943 грн. 96 коп.

Щодо питання стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вказаної анкети-заяви позичальником обрано картку, кредитний ліміт якої становить 500 грн., базова відсоткова ставка по кредиту становить 2,5% на місяць.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено факт того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до якої вказано, кредитний ліміт становить 500 грн., базова відсоткова ставка по кредиту становить 2,5% на місяць (а.с.14).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із анкети-заяви від 19.11.2009 року базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору визначена у розмірі 2,5 % на місяць (а.с.14).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність визначеної процентної ставки в анкеті-заяві.

Враховуючи зазначене, обґрунтованими є доводи позивача щодо визначення процентної ставки в підписаній відповідачем анкеті-заяві.

Вказаний висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №136/840/17 (провадження № 61-2518св18).

Отже, з відповідача на користь банку підлягають стягненню нараховані відсотки за користування кредитом, які згідно даних розрахунку заборгованості становлять 1 198 грн. 28 коп.

У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.11.2009 року, посилався на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку».

Посилання апелянта на те, що анкета-заява містить відмітку про те, що відповідач по справі отримав пам`ятку клієнта й тарифи банку й ознайомився з ними під підпис колегією суддів відхиляються, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачем отримано та ознайомлено його під підпис з «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року і прийшла до іншого правового висновку, в якому вважала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у даній постанові зробила висновок, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за кредитом.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, рішення районного суду в частині вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків, як постановлене з неправильним застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити нове рішення про їх задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 5 255 грн. (2102+3153), позовні вимоги задоволено частково, що в сумі складає 7 963 грн. 24 коп. (43,7 % від 18 231, 73 грн.)

Відповідно до задоволених позовних вимог, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на відповідача, складає 2 296 грн. 43 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсоткамискасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 6 943 грн. 96 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 1 019 грн. 28 коп. - заборгованості за відсотками.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 296 грн. 43 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: