РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4118/19

пр. № 2/759/602/20

16 січня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Мурга Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності, якою просить визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 73,70 кв.м.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.12.1995 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1436, який 16.01.2007 року було розірвано.

В період шлюбу, позивачем, за власні кошти 05.11.1997 року було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано за позивачем по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28.12.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1436 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами по справі було розірвано 16.01.2007 року про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено відповідний актовий запис № 32 (а.с. 10).

Відповідно до договору № 2712 від 15.11.1997 року купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 була придбана спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 73,70 кв.м. (а.с. 11).

Як вбачається з листа Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.03.2019 року за № 107-32/1990 ОСОБА_1 було приватизовано квартиру АДРЕСА_2 згідно розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Київського державного авіаційного заводу від 31.05.1996 року № 1154 (а.с. 39).

Крім того, як вбачається з матеріалі справи між позивачем та ОСОБА_4 06.05.1998 року було укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого позивачем було продано ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно розписки від 28.10.1997 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 16000,00 доларів США в якості передоплати за квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Судом встановлено, що вищевказане майно було придбано сторонами по справі в період перебування у шлюбі.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Як випливає зі змісту ст. 3 СК, характерною ознакою сім`ї є спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у Постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11від 21 грудня 2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки спірна квартира була придбана за власні кошти позивача.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 9605,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 74, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 74, ч. 1 ст. 60, 65 , 69, 70 СК України, ст. ст. 10, 11, ч.1 ст.27, 58-60, 209, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 73,70 кв.м., житловою площею 43,29 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять ) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда