ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/343/20 Справа № 195/336/19 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про заміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки з 1/3 частини до 1/4 частини заробітку (доходу).

Мотивуючи заявлені позовні зазначав, що з травня 2006 року по липень 2014 року він з відповідачкою ОСОБА_1 перебував у шлюбі.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачкою.

На підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015р. з нього на користь відповідачки присуджено стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.08.2015 р. і до досягнення донькою повноліття.

У період з вересня 2015р. по жовтень 2016р. позивач знаходився в АТО, де безпосередню брав участь в антитерористичній операції, тому участі у судовому засіданні по стягненню з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 взяти не зміг з незалежних від нього причин, та у послідуючому, оскаржити його у встановленому порядку щодо розміру, присудженого до стягнення, також не мав змоги з тих же підстав.

У період з листопада 2015р. по жовтень 2016р. отримував грошове забезпечення, знаходячись на службі у ВЧ -111В 3675. з листопада 2016р.по березень 2017р. знаходився на обліку як безробітний в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості, з травня 2018р.по даний час працює в ТОВ «Ультима» охоронником, та отримує фактично, мінімальний розмір заробітної плати .

З періоду призначеного до стягнення з нього аліментів, по мірі можливості, на користь відповідачки сплачує відповідні кошти. На даний час ним погашена майже вся призначена до сплати сума, але виходячи із фактичних обставин, розмір стягнення для нього є зараз непосильним. Має тяжке матеріальне становище, оскільки, проживає у сім`ї, яку створив у 2015 році, де виховує неповнолітню дитину, цивільна дружина не працює, позивач знаходиться у зв`язку із хронічними хворобами на обліку у лікаря терапевта та потребує постійного лікування, його прийомний син ОСОБА_5 також знаходиться на диспансерному обліку у лікарні та потребує періодичних лікувань.У зв`язку з чим звернувся до суду з даними позовом.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Змінено розмір аліментів, присуджених до сплати ОСОБА_2 на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року (справа № 195/1147/15-ц), на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , зменшивши загальний розмір аліментів до розміру -1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 04.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року вирішено питання стосовно судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та зазначаючи щодо згоди в частині зміни розміру аліментів до 1/4 частини усіх видів доходів, однак просить рішення суду першої інстанції змінити, зазначивши межі розміру стягуваних аліментів - не менше 50 % прожиткового мінімуму.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року справу знято з апеляційного розгляду та направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки, суд першої інстанції не вказав межі розміру стягуваних аліментів, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів виходила з того, що як вбачалось з тексту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зменшуючи розмір аліментів, не вказав межі розміру стягуваних аліментів, встановлений нормами СК України у відповідності до прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Так, при присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України розмір.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2019 року змінено розмір аліментів, присуджених до сплати ОСОБА_2 на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року (справа № 195/1147/15-ц), на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , зменшивши загальний розмір аліментів до розміру - 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Рішенням Томаківського районного суду від 18.07.2014 року шлюб між сторонами у справи було розірвано (а.с.10).

На підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015р. з ОСОБА_2 на користь відповідачки - ОСОБА_1 присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 рії у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.08.2015 р. і до досягнення донькою повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач визначила доводами апеляційної скарги не визначення судом першої інстанції граничний розмір аліментів визначений ст. 182 СК України, з урахуванням змін, що відбулись у законодавстві на час звернення позивача з вимогами про зменшення розміру аліментів.

У іншій частині відповідач рішення суду не оскаржувала, відповідно до її письмового відзиву на позовну заяву (а.с.27) та змісту апеляційної скарги, вона не заперечувала проти зменшення розміру аліментів до 1/4 частини, тому, рішення суду першої інстанції у цій частині не переглядається.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянта щодо стягнення аліментів - не менше 50 % прожиткового мінімуму, зважаючи на наступне.

Як вже зазначалось вище, на вимогу ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року, справу було знято з апеляційного розгляду та направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки, суд першої інстанції ухвалюючи рішення не вирішив процесуальне питання, а саме, вимоги ст. 182 СК України, не вказав межі розміру стягуваних аліментів, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2019 року змінено розмір аліментів, присуджених до сплати ОСОБА_2 на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року (справа № 195/1147/15-ц), на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , зменшивши загальний розмір аліментів до розміру - 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно,але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, місцевим судом рішення приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть за наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Зазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 51сво18).

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване чи змінено правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування, зміни немає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

У іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко