Справа № 492/1120/20
Провадження № 2/492/346/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.,

за участю секретаря судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Афанасьєв А.О.,

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бабенко В.В.,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2020 року позивач звернулася до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який 10 грудня 2019 року було зареєстровано Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, під актовим записом № 100.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що з 10 грудня 2019 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, стверджує, що подружнє життя не склалось, причиною цього є відмінність характерів, різні погляди на життя, а також відсутність взаєморозуміння. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через деякий час після укладення шлюбу їх відносини почали різко погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З липня 2020 року по теперішній час вони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Крім того, відповідач погрожує їй та її батькам фізичною розправою. Внаслідок вчинення психологічного насильства щодо неї, Арцизьким ВП ГУНП в Одеській області щодо відповідача ОСОБА_2 було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, у зв`язку з чим примирення між ними неможливо, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом (а.с. 2, 3).

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року, визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 по цивільній справі № 492/1120/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у судове засідання викликано позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 для надання особистих пояснень.

Від позивача, представника позивача та відповідача, її представника до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі, а також виявила бажання після припинення шлюбу залишити своє післяшлюбне прізвище ОСОБА_4 . Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, строк для примирення просив не надавати.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2019 року Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 100, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16 вересня 2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка ОСОБА_2 , та жінки ОСОБА_1 , і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відносно відповідача по наявній справі ОСОБА_2 Арцизьким ВП ГУНП в Одеській області, 03.08.2020 року, 29.09.2020 року винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника з приводу психологічного насильства та йому заборонено вхід та перебування за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

З приводу протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 , мати позивача ОСОБА_5 неодноразово зверталась з повідомленнями до Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, про що свідчать виписки ЄО-2761 від 31.07.2020 року, ЄО-2782 від 02.08.2020 року (а.с. 10, 11).

Крім того, як вбачається з копії довідки, виданої ГР « ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 » від 15.09.2020 року № 162, ОСОБА_1 дійсно проживала у реабілітаційному Центрі «Софія», що надає допомогу жінкам, постраждалим від домашнього насильства з 03.08.2020 року по 30.08.2020 року. ОСОБА_1 потрапила до Центру у пригніченому психологічному стані, до неї постійно надходили повідомлення з погрозами від чоловіка. До пологів ОСОБА_1 проживала у Центрі «Софія». Центр підпорядковується ГО «ГР «Віра, Надія, ОСОБА_8 ».

Як видно з копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000019 від 11.08.2020 року відносно ОСОБА_2 внесені відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, з приводу незаконного проникнення до житла ОСОБА_5 (ЄО-2887 від 11.08.2020р.), де в теперішній час проживає позивач ОСОБА_1 .

Як видно з копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000021 від 14.08.2020 року відносно ОСОБА_2 внесені відомості про вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. 14.08.2020 року до чергової частини Арцизького ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , за фактом вчинення ОСОБА_2 дій, передбачених ст. 126 КК України відносно її доньки ОСОБА_1 (ЄО-2939 від 14.08.2020 р.).

Відповідно до копії довідки про прийняття і реєстрації заяви, виданої Арцизьким ВП ГУНП в Одеській області від 17.08.2020 року № 6869, подана ОСОБА_5 заява про кримінальний проступок від 14.08.2020 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер 0000021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та розпочато досудове розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача.

Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст. ст. 51, 56 ч. 3, ст. 110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між сторонами, посилаючись на те, що фактичні шлюбні відносини припинені, подальше спільне проживання є неможливим, збереження шлюбних відносин неможливе та суперечить її інтересам. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, просив не надати строк на примирення.

Оскільки позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що їх шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст. 111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Також, диспозитивність норми підкреслюється і у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком.

Крім цього, пункт 10 вказаної Постанови передбачає, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Враховуючи те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, сторони наполягають на розірванні шлюбу, укладеного між ними, просять строк для примирення не надавати, тому суд прийшов до висновку про недоцільність надання строку для примирення.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

Встановивши, що сторони не підтримують подружніх стосунків, розлад в сім`ї носить стійкий характер, позивач категорично не бажає збереження шлюбу, отже збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, суд вважає, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб, укладений між сторонами.

Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України).

У зв`язку з наведеним суд вважає, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх шлюбу неможливо та шлюб між ними слід розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач ОСОБА_1 змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « ОСОБА_9 ». Позивач виявила бажання, що викладене у письмовій заяві, після припинення шлюбу залишити своє післяшлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору, відповідно до квитанції (а.с. 1).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 110, 111, 112, 113, 161 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 10 грудня 2019 року Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 100 між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , які мають одну малолітню дитину - розірвати.

Після припинення шлюбу залишити ОСОБА_1 післяшлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір по справі у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.

Роз`яснити, що це рішення суду після набрання ним законної сили є документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07 жовтня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області