Справа № 344/9254/19
Провадження № 2/344/756/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря судового засідання Грегулецької Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ТзОВ «Абсолют інжиніринг захід» до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.М., ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки виданого приватним виконавцем та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 24/04/2019 позивачу надійшла вимога від ОСОБА_1 про звільнення нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач повідомив позивача про те, що право власності належить йому на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. 23/07/2018 торги не відбулися, виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, стягувач відмовився залишити майно за собою, позивач не отримував документу про вартість іпотечного майна. Порушення порядку проведення торгів має наслідком визнання їх недійсними. Позивач просив суд про визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки виданого приватним виконавцем та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Позивач не прибув в судове засідання, не подав суду заперечення проти відзиву відповідача, не спростував доводи, арґументи та заперечення відповідача.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони.

Судом встановлено наступні обставини.

05/09/2012 ПАТ АБ «Укргазбанк» уклав договір іпотеки з позивачем, за яким позивач передав в іпотеку для забезпечення вимог за кредитним договором №163983/12-ІФю/47 від 05/12/2012, за яким позивач зобов`язався повернути до 04/09/2014 кредит на суму 900000 гривень. 05/09/2019 внесено зміни в договір іпотеки.

Приватний виконавець Ткачук Л.М. подав ДП «Сетам» заявку на реалізацію описаного та арештованого майна позивача за заявою стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу №395291 28/03/2019 ДП «Сетам» проведено електронні торги нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

19/04/2019 ОСОБА_1 склав вимогу позивачу про звільнення іпотечного майна.

23/07/2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберським Р.П. повернуто виконавчий лист Івано-Франківського міського суду №2/344/1133/2016 стягувачу.

Державне підприємство «Сетам» подало письмовий відзив на позов, в якому заперечило позов з тих підстав, що не задоволення позивачем діями і рішеннями виконавця не є підставою визнання торгів недійсними, торги проведено із точним дотриманням положень законодавства, позивач мав можливість подати свої заперечення проти проведення оцінки спірного майна у строк та спосіб, що визначений законом.

Положеннями п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» від 29.09.2016 № 2831/5 передбачено, що приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Отже подання зазначеної заявки приватним виконавцем здійснюється в порядку здійснення виконавчих дій на виконання виконавчого документа задля забезпечення виконання судового рішення.

В постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року в справі № 910/10136/17 вказано, що суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб.

Таким чином на час звернення до суду з позовом позивачу було однозначно відомо, що Верховним Судом вже висловлено правову позицію щодо зазначених аргументів позивача. Тому у відповідній частині позов позбавлений правової підстави.

Також в постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року в справі № 910/10136/17 вказано, що оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Відповідно до зазначеної постанови Верховного Суду аналіз положень "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

При цьому в п. 45 постанови Верховного Суду від 02 травня 2018 року в справі № 910/10136/17 вказано, що Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача, викладені у п. 18.2. даної постанови, оскільки як вже було зазначено та вірно встановлено судами попередніх інстанцій, визначення вартості майна не входить до предмету доказування в даній справі, оскільки результати оцінки майна мають окремий, передбачений законом спосіб та порядок оскарження, а відтак, суди правомірно відмовили у задоволенні клопотання позивача про проведення у справі судової експертизи щодо визначення вартості спірного майна.

Таким чином позивачем зазначено на обставини, про які йому заздалегідь було відомо, що за постановою Верховного Суду вони не складають предмет доказування в даного виду справах.

Разом з цим відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже докази позивача в частині встановлення обставин, що за постановою Верховного Суду вони не складають предмет доказування в даного виду справах не підлягають прийняттю в даному спорі.

Крім цього в запереченні відповідача ДП «Сетам» вказано, що оскарження дій виконавця позивач повинен здійснити у встановленому для цієї мети порядку оскарження дій державного виконавця, а не у формі позовного провадження до ДП «Сетам» щодо оспорювання проведення прилюдних торгів.

Так в розділі VII ЦПК України встановлено порядок звернення до суду сторін виконавчого провадження.

Отже позивачем порушено порядок реалізації права на звернення до суду сторін виконавчого провадження.

Крім цього відповідно до ст. 43 Закону України «Про іпотеку» організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку прилюдних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки, а у разі проведення електронних торгів - також на веб-сайті проведення електронних торгів, повідомлення про проведення таких торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію.

Отже законом встановлено порядок повідомлення позивача про відповідну обставину.

У відзиві відповідача вказано, що ним в газеті «Галичина» №10 (5467) від 10-07.0319, а також в газеті «Західний кур`єр» №10 від 07/03/2019 розміщені відповідні повідомлення.

Отже у відзиві на позов вказано, що ДП «Сетам» не порушило будь-яких прав позивача у відповідній частині.

За змістом позову позивач оскаржив компетенцію відповідача щодо виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №2/344/1133/2016.

Однак відповідно до ст. 129 Конституції України проголошено обов`язковість судового рішення в якості загальної засади правосуддя.

Так у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Отже не допускається перешкоджання виконанню судового рішення в будь-якій формі до його повного та належного виконання.

Так само в ч. 2 ст. 388 ЦК України вказано, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже спірне майно було продано в порядку виконання судового рішення, тому воно не може бути витребувано у добросовісно набувача, незалежно від застосованого позивачем способу звернення до суду, оскільки позов суперечить встановленій законом забороні.

Разом з цим відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року № 6-2988цс15 сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення публічних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону при проведенні публічних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, їх оскаржує, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже позивачем не доведено перед судом припинення зобов`язання, на виконання якого ним передано майно в іпотеку.

Само по собі повернення виконавчого документа стягувачу не припиняє зобов`язання з іпотеки.

Завершення строку дії іпотечного договору не припиняє строк дії судового рішення та виконавчого документу, що виданий на його виконання.

Наявність у стягувача виконавчого документа забезпечує йому можливість подання такого документа до виконання.

Обов`язку з повторного звернення до суду для стягувача не встановлено.

Однак в ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на обґрунтування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на позивача.

При цьому в ч. 4 ст. встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним дій щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже процесуальним законом безпосередньо на позивача покладено доведення перед судом обставин спору. Однак позивачем не доведено правових підстав його позову.

Також в ч. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 3 ст. 13 ЦПК України вказано, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином на позивача покладено обов`язок доведення перед судом обґрунтованості його позову правовими підставами.

При цьому в ч. 6 ст. 81 ЦПК України вказано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позов засновано виключно на припущеннях позивача, оскільки перед судом не доведено фактичних обставин, які б вказували на порушення відповідачами прав позивача.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

В параграфі 68 рішення в справі Європейського суду з прав людини «Birsan проти Румунії» вказано, що ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

Таким чином позивачу не гарантується зловживання правом на звернення до суду у формі позову, що не відповідає вимогам, які ставляться до такого виду заяв та позбавлений будь-яких правових підстав.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ТзОВ «Абсолют інжиніринг захід» до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.М., ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки виданого приватним виконавцем та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.О. Бородовський