Справа № 492/1280/19
Провадження № 2/492/35/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Арциз Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді Варгаракі С.М., за участю секретаря судових засідань Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, за участю третьої особи: ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася із зазначеним позовом до відповідача, в якому просила суд встановити факту родинних відносин, факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини та не підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 . Позивачка вказує, що її чоловік ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки проживав з ним на момент смерті. Оформити право власності в нотаріальній конторі позивачка не може також у зв`язку з наявністю розбіжностей в написанні по-батькові в свідоцтві про народження ОСОБА_3 та імені в свідоцтві про народження ОСОБА_4 , тому позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки.

Суд, заслухавши пояснення та доводи осіб, які з`явилися у судове засідання, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами склалися правовідносини, пов`язані з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.11.1979 року вбачається, що 22 листопада 1979 року Василівською сільською радою Болградського району було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 позивачкою по справі, та ОСОБА_5 (а. с. 12).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03.12.2014 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 16). Після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрита спадкова справа на підставі заяви ОСОБА_1 (а. с. 164-224). Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5812 га та площею 2,0579 га, розташованих на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 02.07.2015 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39980237, № 39977247 від 02.07.2015 року (а. с. 13, 14, 30, 31, 32).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 18). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 066016 від 18.06.2003 року, витягів з Державного земельного реєстру про земельну ділянку № НВ-019, № НВ-019 від 26.04.2019 року за життя ОСОБА_4 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3, 55 га, розташована на території Новоіванівської сільської ради (а. с. 19, 20-22, 23-25).

Протягом встановленого законом строку, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , але у зв`язку з тим, що пропущений строк подачі заяви на прийняття спадщини та відсутній факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 945/02-14 від 02.07.2019 року (а. с. 34).

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 57195063 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 57195076 (заповіти/спадкові договори) від 13.08.2019 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа, але свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а. с. 15, 43, 44, 45,74-98).

З наданих до суду матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився « ОСОБА_6 » (російською мовою), що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі батько російською мовою записаний « ОСОБА_7 » (а. с. 17).

В свідоцтві про смерть ОСОБА_4 його ім`я зазначено як « ОСОБА_8 » (а. с. 18). Однак, як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 його по батькові українською мовою зазначено « ОСОБА_9 » (а. с. 16).

Отже, неправильне зазначення по батькові ОСОБА_3 сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську мову по батькові « ОСОБА_10 ».

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 428 від 21.05.2019 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позивачкою у справі, що також підтверджується актом (а. с. 26, 27).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підтвердили факт проживання ОСОБА_3 з його батьком ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що заявниці необхідно встановити факт родинних відносин між її чоловіком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьком ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою прийняття спадщини.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року судам роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт родинних відносин між ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьком ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме факт того, що ОСОБА_4 доводився батьком ОСОБА_3 , а розбіжності в написанні по батькові в свідоцтві про смерть ОСОБА_3 та імені ОСОБА_4 в свідоцтві про народження ОСОБА_3 , суд пов`язує з неправильним перекладом по батькові з російської мови на українську.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

В судовому засідання доведений факт постійного проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 на день смерті останнього, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви в цій частині, тому необхідно встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30ю05ю2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. п. 3.1, 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 19 п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

За таких обставин, оскільки доказів прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_4 суду надано не було, зокрема вони відсутні також у витребуваних та досліджених судом матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_14 , позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно є необґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні.

На підставі ст. ст. 1268, 1272, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 8, 19, 76-81, 200, 206, 211, 294, 315, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, за участю третьої особи: ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 доводився сином ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з його батьком ОСОБА_4 , до дня його смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволення позовної заяви про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Поний текст рішення суду складено 18 лютого 2020 року.

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі