Провадження № 2-з/537/32/2020
Справа № 537/3482/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2020 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Матяша Олега Олександровича про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача Матяш О.О. подав до суду позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з позовом представником позивача Матяш О.О. було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення на час розгляду справи в суді стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 72901,53 грн., що проводиться в межах виконавчого провадження №56301987 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.В. з примусового виконання виконавчого напису №1365, який виданий 19.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно положень ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Так, одним із видів забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

В ст. 151 ЦПК України, встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: … 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

В порушення положень ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не відповідає виконанню, не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, не містить обґрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову.

В порушення вказаних процесуальних норм та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявником не зазначено існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів заяви, представником позивача не зазначено жодних підстав в силу ч. 2 ст. 149 ЦПК України, які б давали суду право забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса.

Не зазначено обґрунтування, що вимоги заяви про забезпечення позову та позовні вимоги є співмірними, а у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, не передбачатимуть фактичного задоволення позовних вимог тимчасового характеру.

Відповідно до ч.10 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на наведене, відповідно до положень ч.10 ст.153 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути заявнику заяву про забезпечення позову, оскільки вона не відповідає положенням ст.151 цього Кодексу.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику положення про підсудність заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи предмет спору, а саме оскаржений виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, примусово виконується приватним виконавцем

Зі змісту позову вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Матяш О.О. звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що між ОСОБА_1 та АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" було укладено кредитний договір №GP-5406575 від 11.11.2013 року. Правонаступником кредитора АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" є ПАТ "ПУМБ". 19.03.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ПУМБ" заборгованості за кредитним договором №GP-5406575 від 11.11.2013 року за період з 12.03.2017 року до 12.03.2018 року в розмірі 72901,53 грн. Стягувач ПАТ "ПУМБ" подав вчинений нотаріусом виконавчий напис для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л., яка відкрила виконавче провадження за місцем здійснення своєї професійної діяльності з примусового виконання виконавчих документів в офісі, розташованому за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Златоустівка, буд.55, офіс 61-62.

З огляду на наведене, місцезнаходження предмету спору, а саме оскарженого виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, знаходиться за місцем його примусово виконання приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л., яка відкрила виконавче провадження за місцем здійснення своєї професійної діяльності з примусового виконання виконавчих документів в офісі, розташованому за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Златоустівка, буд.55, офіс 61-62, що відноситься до підсудності Шевченківського районного суду м. Києва.

За загальним правилом підсудності, відповідно до ч. 2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, ЦПК України передбачає також випадки, коли позовна заява може бути подана до суду, за вибором позивача.

Зокрема, відповідно до ч. 12 ст.28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тобто, з урахуванням наведених норм права та змісту позову, позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, може подаватися до суду за місцезнаходженням стягувача-відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.

При подачі позовної заяви позивач зазначив місцезнаходження відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - м. Київ, Подільський район, вул. Андріївська, 4, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на наведене, за загальним правилом, визначеним ст.27 ЦПК України, поданий позов відноситься до територіальної підсудності Подільського районного суду м. Києва за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі виконавчих написів нотаріусів. (ст.3 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішень про стягнення періодичних платежів може бути в добровільному або в примусовому порядку.

Так, виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем для виконання безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

У разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, зазначені у частині першій цієї статті, за заявою стягувача зобов`язані здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника у розмірі, визначеному виконавчим документом, з урахуванням положень статті 70 цього Закону.

З аналізу положень ст.7 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що в разі добровільного виконання рішення, коли стягувач направив виконавчий документ на виконання безпосередньо підприємству чи установі, де працює боржник, тоді саме підприємство чи установа забезпечує виконання виконавчого документа. Відповідно в такому випадку місце виконання рішення буде знаходитись за місцем роботи боржника.

В ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначений перелік органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень. Так, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

В ст. 16 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

В ст. 25 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» дано визначення виконавчих округів та територіальних меж діяльності приватного виконавця. Так, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Приватний виконавець, за умови відсутності незакінчених виконавчих проваджень, має право змінити виконавчий округ. Зміна виконавчого округу відбувається шляхом повідомлення Міністерства юстиції України про новий виконавчий округ та внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Наведені положення ст. 25 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» про розміщення інформації про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу, узгоджуються з положеннями ст. 446 ЦПК України, де визначено підсудність справ в порядку виконання рішень, за змістом якої процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Визначення законодавцем не тотожності таких понять як місце виконання рішення, та місце вчинення виконавчих дій за місцем проживання боржника, або за місцем роботи боржника, або за місцем розташування майна боржника вбачається також із положень ст. 438, 439, 441 Розділу VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) ЦПК України при визначенні підсудності цієї категорії справ.

З аналізу наведених положень Закону вбачається, що законодавець при визначенні територіальних меж діяльності приватного виконавця, розділяє поняття місце примусового виконання виконавчих документів, яке знаходиться в межах розташування територіального округу приватного виконавця. А також виділяє поняття здійснення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, які можуть вчинятися на всій території України.

В ст.27 «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено особливості здійснення діяльності приватного виконавця. Так, фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

В ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено місце виконання рішення.

Зі змісту ч.1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за вибором стягувача за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, що узгоджується з одним із місць проведення виконавчих дій.

Разом з тим, виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Як вбачається з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2018 року, оскаржений виконавчий напис №1365, виданий 19.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.В., офіс якого розташований за адресою: м. Київ, вул. Златоустівка, буд.55, офіс 61-62.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру приватних виконавців України, ст.22, ст.23 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виконавчим округом, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. має здійснювати професійну діяльність з примусового виконання виконавчих документів є м. Києв. Офіс приватного виконавця Павелків Т.Л. зареєстрований в Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до Положення про офіс приватного виконавця, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 15.11.2016 № 3238/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.11.2016 р. за № 1487/29617, офіс приватного виконавця повинен знаходитись в межах виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та мати поштову адресу.

З огляду на наведені положення Закону, суд вважає, що місцем виконання оскарженого виконавчого напису нотаріуса є місце здійснення професійної діяльності приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., за місцем розташування її офісу за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Златоустівська, буд. №55, офіс 61-62, що відноситься до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

З огляду на наведене, відповідно до ч. 12 ст.28 ЦПК України, позов ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким що не підлягає виконанню, може пред`являтися за вибором позивача за місцем його виконання, тобто до Шевченківського районного суду м. Києва.

За таких обставин, заява про забезпечення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не підсудна Крюківському районному суду.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матяша Олега Олександровича про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.