Єдиний унікальний номер: 448/1078/19
Провадження № 2/448/56/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29.09.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Мриц Н.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дію -,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а власником суміжного будинковолодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Протягом тривалого періоду часу між ним, позивачем, та ОСОБА_3 існує невирішений спір про встановлення спільної межі, яка не встановлена ні за їхньою з ОСОБА_3 згодою, ні за рішенням органу місцевого самоврядування.

Вказує, що Берегівська сільська рада Мостиського району Львівської області, не маючи усіх документів, необхідних для прийняття рішення, порушуючи процедуру та вимоги Земельного Кодексу України прийняла 28.10.2008р. рішення №19, на підставі якого передала ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення винесене без чітко визначених меж та без погодження з ним, позивачем, як суміжним землекористувачем, за відсутності будь-яких матеріалів з визначенням геометричних розмірів та місця розташування вказаної земельної ділянки у просторі. З цього приводу рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.07.2017р. у цивільній справі №448/1536/16-ц задоволено поданий ним, позивачем, позов до Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області), зокрема визнано незаконним та скасовано рішення Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 28.10.2008р. №19 «Про передачу ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Берегове Мостиського району Львівської області».

Стверджує, що суміжний з ним землекористувач ОСОБА_3 наполягає на тому, щоб межа між їхніми земельними ділянками проходила саме по несучій стіні належного йому, позивачу, житлового будинку АДРЕСА_1 , що є порушенням будівельних норм. З приводу створюваних йому з боку ОСОБА_3 перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою (прибудинковою територією) ухвалювались відповідні судові рішення як Мостиським районним судом Львівської області, так і апеляційним судом Львівської області та в ході розгляду судової справи №448/1289/14-ц було призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатами якої експертом Табунщик Т.Я. складено 22.01.2015р. висновок за №004/15, яким запропоновано один єдиний варіант проведення межі у відповідності до будівельних стандартів та нормативів на відстані 3м від фундаменту житлового будинку АДРЕСА_2 , а дальше по кадастровому плану земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , що відповідає фактичному розташуванню будівель і споруд. Він, позивач, погоджується з запропонованим варіантом проходження межі між його земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_3 .

Вважає, що у зв`язку зі скасуванням судом рішення Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 28.10.2008р. №19 «Про передачу ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Берегове Мостиського району Львівської області» ні у нього (позивача), ні в органу місцевого самоврядування немає правових підстав узгоджувати питання щодо меж з сусідкою ОСОБА_3 . З цього приводу, з метою вирішити наявний земельний спір між ним (позивачем) як землекористувачем та його сусідкою ОСОБА_3 , він вирішив 21.08.2017р., в порядку ч.3 ст.158 Земельного Кодексу України, звернутися до відповідача Мостиської міської ради Львівської області, яка є правонаступником Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області із відповідною заявою.

Покликається на те, що 21.08.2017р. подав відповідачу письмову заяву щодо вирішення зазначеного земельного спору, яка зареєстрована останнім за №М-906. У цьому письмовому зверненні просив відповідача визначити, встановити межі між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , скласти за його (позивача) участі відповідну схему визначення, встановлення межі, затвердити таку схему та встановити межові знаки з врахуванням чинних будівельних норм та висновку експерта від 22.01.2015р. за №004/15. Крім того, просив повідомити його, позивача, про день та час виїзду відповідної комісії на місце розташування вказаних суміжних земельних ділянок, а також про прийняті відповідачем рішення шляхом їх скерування.

Стверджує, що первинно, зокрема 17.10.2017 року, відповідач скерував йому відповідь за вих.№ 02-20/М-906/2 на заяву від 21.08.2017 року за № М-906, де вказав, що він (позивач) використав своє право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, відтак його (позивача) заява не підлягає розгляду, а в подальшому відповідачем прийнято рішення від 17.08.2018р. за №2, яким йому (позивачу) необґрунтовано відмовлено в усіх вимогах, що були викладені у зверненні від 21.08.2017р. за №М-906. Проте, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.02.2019р., за результатами розгляду цивільної справи №448/1627/18, визнано неправомірним та скасовано рішення №2 від 17.08.2018р. XXX сесії VII скликання II засідання Мостиської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906», а також зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906.

Вказує, що 07.06.2019р. відповідачем прийнято чергове рішення по суті поданої ним заяви від 21.08.2017р. рішення №7 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким йому відмовлено щодо визначення та встановлення межі між земельними ділянками будинковолодінь за вищевказаними адресами; відмовлено в складанні за участі ОСОБА_3 відповідної схеми визначення, встановлення межі; відмовлено у затвердженні такої схеми; відмовлено у встановленні межових знаків.

Вважає, що відповідач в черговий раз необґрунтовано відмовив йому у всіх законних вимогах та в порушення вимог ч.3 ст.158 ЗК України надалі безпідставно самоусунувся від вирішення земельного спору. Також вважає, що в оспорюваному рішенні відповідачем не наведено обґрунтованих та законних мотивів відмови у вирішенні земельного спору, а наведено ряд підстав, якими мотивовано відмову у вирішенні земельного спору, тим самим перекрутивши факти та вимоги законодавства. Щодо покликання відповідача на неподання ним (позивачем) та ОСОБА_3 технічної документації, яка б дозволила встановити межі між земельним ділянками, то, на його (позивача) думку, - відповідач як орган місцевого самоврядування вправі був самостійно звернутися до юридичної або фізичної особи, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт, та замовити відповідні роботи із встановлення меж земельної ділянки в натурі.

З огляду на наведене, просить визнати неправомірним та скасувати рішення №7 від 07.06.2019р. XXXVIII сесії VII-го скликання II-го засідання Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017р., яку відповідач зареєстрував 21.08.2017р. за №М-906; зобов`язати відповідача Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017р., яку відповідач зареєстрував 21.08.2017р. за №М-906, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення. Крім того, просить постановити відносно відповідача окрему ухвалу в порядку ст.262 ЦПК України за неодноразове невиконання рішень судів та не вирішення його (позивача) земельного питання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Семенина В.М. позовні вимоги підтримали з підстав та мотивів, що наведені у позовній заяві.

Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області Джала С.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що заява ОСОБА_1 від 21.08.2017 року про вирішення земельного спору щодо визначення та встановлення межі між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 була розглянута по суті 07.06.2019р. на XXXVIII сесії VII-го скликання II-го засідання Мостиської міської ради Львівської області, де був присутній представник позивач ОСОБА_1 адвокат Семенина В.М. та такий мав можливість висловити всі свої пояснення та доводи; за результатами розгляду даної заяви відповідачем прийнято рішення №7 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким відмовлено у всіх вимогах заявника; зазначене рішення відповідача є обґрунтоване, містить мотиви щодо наявності підстав для відмови в задоволенні звернення ОСОБА_1 з покликанням на вимоги законодавства. Також зазначив, що, покликаючись на наявність земельного спору щодо спільної межі між землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 не подали міській раді технічної документації, яка б дозволяла встановити такі межі, хоча згідно вимог ст.55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості фактичного землекористування виготовляється саме на замовлення власника будинку. Натомість сторона позивача «вперто» не звертає уваги на рекомендації відповідача звернутися в ліцензовану організацію для виготовлення технічної документації, а всупереч нормам закону перекладає такий обов`язок по замовленню і виготовленню такої документації на орган місцевого самоврядування. Ствердив, що пропозиція сторони позивача врахувати варіант проведення межі між земельними ділянками, запропонований судовим експертом Т.Я.Табунщик згідно висновку від 22.01.2015р. за №004/15 не могла бути врахована відповідачем при вирішенні даного спору, оскільки такий висновок не є технічною документацією для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та законодавством не передбачена можливість використання органом місцевого самоврядування висновків судових експертів. Вказав, що висновки судових експертів можуть бути враховані виключно судом при вирішенні цивільно-правових судових спорів. Пояснив, що сторона позивача також покликалася на об`єктивну неможливість виготовити необхідну технічну документацію з тих підстав, що «суміжний землекористувач ОСОБА_3 не підпише чи не підписала такої», однак це не відповідає дійсності, оскільки відповідна документація може бути виготовлена без підпису ОСОБА_3 та подана в орган місцевого самоврядування для розгляду без такого підпису з відповідним обґрунтуванням.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а власником суміжного будинковолодіння по АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 . Протягом тривалого періоду часу між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як суміжними землекористувачами існує не вирішений спір про встановлення спільної межі, яка по даний час є не визначеною та не встановленою. Межа між земельними ділянками не визначена (не встановлена) ні за спільною згодою зазначених землекористувачів, ні за рішенням органу місцевого самоврядування.

21.08.2017р. позивач звернувся до органу місцевого самоврядування Мостиської міської ради Львівської області, яка є правонаступником Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідача по справі, із письмовою заявою щодо вирішення земельного спору щодо визначення, встановлення межі між земельними ділянками будинковолодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , покликаючись на ч.3 ст.158 Земельного Кодексу України. У цьому письмовому зверненні позивач ОСОБА_1 просив відповідача вчинити наступні дії: визначити, встановити межі між зазначеними земельними ділянками з врахуванням наявної на них нерухомості та чинних будівельних норм, а також висновку експерта ОСОБА_4 від 22.01.2015р. за №004/15; скласти за його (позивача) участі відповідну схему визначення, встановлення межі між земельними ділянками, затвердити таку схему та встановити межові знаки; у разі незгоди сусідки ОСОБА_3 погодити межу між земельними ділянками, запропонувати їй написати в акті погодження меж, що вона не погоджує межу із зазначенням причин такого непогодження; в разі відмови ОСОБА_3 від підписання акту погодження меж без причини такої відмови, скласти в довільній формі акт про те, що вона відмовилася. Крім того, позивач просив відповідача повідомити його завчасно про день та час виїзду відповідної комісії на місце розташування вказаних суміжних земельних ділянок, а також повідомляти про прийняті відповідачем рішення шляхом скерування актів та рішень на його (позивача) адресу. Подана 21.08.2017р. позивачем ОСОБА_1 заява зареєстрована відповідачем за №М-906.

21.09.2017 року за вих. № 02-20/М-906 Мостиською міською радою Львівської області ОСОБА_1 скеровано повідомлення про те, що звернення від 21.08.2017 року буде розглянуто на черговій сесії Мостиської міської ради, про результати розгляду його буде повідомлено додатково.

17.10.2017 року за вих. № 02-20/М-906/2 Мостиською міською радою Львівської області ОСОБА_1 скеровано відповідь на заяву від 21.08.2017 року за № М-906, в якій вказано, що враховуючи те, що він використав своє право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Пісок Мостиського району, його заява щодо визначення, встановлення меж земельної ділянки та встановлення межових знаків на земельній ділянці в АДРЕСА_2 , розгляду не підлягає.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018р. визнано протиправною відмову Мостиської міської ради Львівської області, викладену у листі-відповіді № 02-20/М-906/2 від 17.10.2017 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017 року, зареєстрованої 21.08.2017 за № М-906. Зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017 року, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення.

В подальшому, Мостиською міською радою Львівської області прийнято рішення по суті заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017 року рішення від 17.08.2018р. №2 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким відмовлено ОСОБА_1 щодо визначення та встановлення межі між земельними ділянками будинковолодінь за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; відмовлено у складанні за участі ОСОБА_1 відповідної схеми визначення, встановлення межі між вказаними земельними ділянками; відмовлено у затвердженні схеми визначення, встановлення межі між земельними ділянками; відмовлено у встановленні межових знаків між земельними ділянками.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.02.2019р. (за результатами розгляду цивільної справи 448/1627/18) задоволено позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання протиправним рішення, скасування та зобов`язання вчинити дію, зокрема визнано неправомірним та скасовано рішення №2 від 17.08.2018р. XXX сесії VII скликання II засідання Мостиської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906», а також зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906.

Зазначене судове рішення мотивоване тим, що Мостиська міська рада Львівської області, здійснюючи 17.08.2018р. розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017 року щодо вирішення земельного спору, в черговий раз порушила процедуру розгляду, передбачену статями 158-160 ЗК України, порушивши право заявника брати участь у такому розгляді (подавати документи, докази, порушувати клопотання, давати пояснення і т.і.); рішення, прийняте по суті звернення ОСОБА_1 , не містить мотивів щодо наявності підстав для відмови в задоволенні звернення заявника; у даному рішенні немає вказівки щодо можливості, наявності іншого варіанту вирішення існуючого земельного спору; відсутнє роз`яснення щодо його процедури оскарження.

На виконання судового рішення від 21.02.2019р. та відповідно до виконавчого листа Мостиського районного суду Львівської області від 16.04.2019р. №448/1627/18, - 07.06.2019р. Мостиська міська рада Львівської області повторно розглянула по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906.

Розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906 здійснювався на засіданні Мостиської міської ради в присутності депутатів з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семенини В.М., який надавав пояснення та пропонував свій проект рішення по суті порушеного земельного питання (існуючого земельного спору).

За результатами повторного розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906 відповідачем прийнято рішення - рішення №7 від 07.06.2019р. XXXVIII сесії VII-го скликання II-го засідання Мостиської міської ради Львівської області.

Зазначеним рішенням відповідача №7 від 07.06.2019р. відмовлено ОСОБА_1 у визначенні та встановленні межі між земельними ділянками будинковолодінь за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; відмовлено у складанні за участі ОСОБА_1 відповідної схеми визначення, встановлення межі між вказаними земельними ділянками; відмовлено у затвердженні схеми визначення, встановлення межі між земельними ділянками; відмовлено у встановленні межових знаків між земельними ділянками; роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до ст.55 Закону України «Про земелеустрій» та п.2.1 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; рекомендовано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дотримуватись правил добросусідства; роз`яснено ОСОБА_5 право на звернення до суду з цивільно-правовим позовом до ОСОБА_3 , а також роз`яснено право на оскарження даного рішення в судовому порядку.

Згадане рішення Мостиської міської ради №7 від 07.06.2019р. містить мотивацію з покликанням на підстави відмови в задоволенні звернення заявника.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, що становлять правову основу землеустрою.

Частина друга ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону). Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 Закону). До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Статтею 59 вказаного закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із вимогами ч.ч. 1, 3, 5 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Водночас, згідно зі ст.ст.159, 160 ЗК України, земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання,- розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення.

У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання.

Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Статтями 1, 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до вимог ст.15 Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За вимогами ст.19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Позивачем ОСОБА_1 було реалізовано його право на звернення до Мостиської міської ради Львівської області із заявою про вирішення земельного спору, а саме встановлення спільної межі між земельними ділянками будинковолодінь по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

За результатами звернення ОСОБА_1 , Мостиською міською радою Львівської області ухвалено рішення №7 від 07.06.2019р. XXXVIII сесії VII-го скликання II-го засідання Мостиської міської ради Львівської області.

Проаналізувавши матеріали справи, в тому числі зміст вказаного рішення органу місцевого самоврядування, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідачем дотримано процедуру розгляду земельного спору, передбачену статями 158-160 ЗК України, в тому числі дотримано право заявника брати участь у такому розгляді (подавати документи, докази, порушувати клопотання, давати пояснення і т.і.), яке він реалізував через свого представника. Крім того, суд звертає увагу на те, що рішення, прийняте по суті звернення ОСОБА_1 , містить відповідні мотиви щодо наявності підстав для відмови в задоволенні звернення заявника; у даному рішенні наявна вказівка на інший варіант вирішення існуючого земельного спору; наявне і роз`яснення щодо його процедури оскарження.

При цьому суд погоджується з мотивами щодо наявності підстав для відмови в задоволенні звернення заявника ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1.2 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, - встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Виходячи з аналізу п.1.3 Інструкції виконавцем робіт із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, а замовником може бути - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно вимог п.2.1 даної Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (п.2.3 Інструкції).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (п.2.8 Інструкції).

Відповідно до положень Закону України «Про землеустрій», який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, саме землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів (ст.2 Закону).

Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, а одним із видів технічної документації є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису (ст.25 Закону)

Відповідно до ст.ст.26, 27 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Згідно ст.55 Закону України «Про землеустрій», яка регулює питання саме щодо технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачено наступне.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі:

а) у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем підставно відмовлено заявнику ОСОБА_1 у задоволенні його вимог щодо визначення та встановлення меж між земельними ділянками у зв`язку з неподанням ним ( ОСОБА_1 чи його представником) відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та за відсутності у заявника землекористувача ОСОБА_1 , який є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , бажання замовити розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості згідно фактичного землекористування. Про відсутність такого бажання у заявника ОСОБА_1 , на думку суду, свідчить покликання сторони позивача у позовній заяві на можливість органу місцевого самоврядування Мостиської міської ради Львівської області самостійно замовити роботи із встановлення меж земельної ділянки землекористувача ОСОБА_1 . Крім того, суд звертає увагу на те, що в межах земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 депутатська комісія Мостиської міської ради з питань містобудування та архітектури, земельних питань та спорів ще у 2017р., зокрема в акті розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.05.2017р., рекомендувала позивачу звернутися в ліцензовану організацію для виготовлення технічної документації для встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості відповідно до фактичного землекористування, однак такі рекомендації позивачем не враховано по даний час.

Щодо доводів позивача ОСОБА_1 , який особисто стверджував в судовому засіданні про подання ним на адресу відповідача необхідної технічної документації для встановлення меж між земельними ділянками, то їх суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи не віднайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Сторона позивача не представила суду відповідної технічної документації, так і не надала суду доказів на підтвердження факту як звернення позивача до відповідної ліцензованої організації (розробника документації) з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), так і факту надання такої документації відповідачу по справі.

Також суд не приймає до уваги доводів сторони позивача, де вони покликалися на факт подання ними на адресу відповідача «технічного плану земельної ділянки», оскільки Законом України «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, що становлять правову основу землеустрою, передбачена вимога про оформлення у даному випадку саме «технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки» (а не «технічного плану земельної ділянки»), а п.2.8 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» чітко визначено перелік необхідних складових такої технічної документації. Крім того, суд звертає увагу на те, що копія письмової заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017р., адресована голові Мостиської міської ради, яка міститься в матеріалах даної цивільної справи, не містить переліку доданих до неї додатків, в тому числі таких додатків як технічний чи кадастровий план земельної ділянки. Відтак, суд вважає недоведеними доводи сторони позивача про скерування ними на адресу відповідача зазначених документів.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не може бути підмінена висновком судового експерта (висновок експерта Т.Я.Табунщик від 22.01.2015р. за №004/15), на який покликалася сторона позивача, оскільки такий не вважається документацією із землеустрою (землевпорядною документацією), яка чітко визначена Законом України «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, що становлять правову основу землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Щодо вимоги сторони позивача в частині винесення окремої ухвали щодо відповідача за неодноразове невиконання рішень судів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що у даному випадку відповідачем виконано рішення суду від 21.02.2019р., зокрема на виконання судового рішення від 21.02.2019р. та відповідно до виконавчого листа Мостиського районного суду Львівської області від 16.04.2019р. №448/1627/18, - 07.06.2019р. Мостиська міська рада Львівської області з дотриманням процедури розгляду земельного спору повторно розглянула по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017р. за №М-906 та за результатами такого розгляду винесла мотивоване рішення.

З урахуванням зазначеного, а також того, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, суд приходить до висновку, що прийняття окремої ухвали в цій справі не відповідає вимогам статті 262 ЦПК України, а тому така вимога сторони позивача також не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дію - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.10.2020р.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Львівської області, .

Суддя Ю.В. Кічак