Справа № 133/72/20
Провадження № 22-ц/801/1598/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 рокуСправа № 133/72/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Сєчка В. Л. від 20 березня 2020 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення), -

встановив:

10 січня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось з цим позовом, за яким просило стягнути на його користь 41691 грн 19 к. заборгованості за кредитним договором без номера від 25 квітня 2008 року, яка складається з:

- 3000 грн 00 к. - заборгованість за кредитом;

- 28354 грн 70 к. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 7875 грн 00 к. - заборгованість за комісією;

- 500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина);

- 1961 грн 49 к. - штраф (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 25 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2019 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000 грн 00 к. та 2102 грн 00 к. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що банк не надав доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору, а також яка відповідальність встановлена за їх невиконання, а тому стягненню підлягає лише сума фактично отриманих ОСОБА_1 коштів (використання кредитного ліміту).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах за користування кредитом і неустойки та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову. В іншій частині, як щодо задоволеної судом суми тіла кредиту, так і комісії в розмірі 7875 грн 00 к., у стягненні якої суд відмовив, рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність заперечень відповідачки щодо факту отримання кредиту та розміру заборгованості за ним (не надання власного розрахунку заборгованості), не дав належної оцінки приписам частини статті 1048 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) про право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України) (анкета-заява на а. с. 13), за яким вона отримала кредиту в розмірі 3000 грн 00 к. на кредитну карту (а. с. 13). З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2019 року становить 41691 грн 19 к., з яких: тіло кредиту - 3000 грн 00 к., заборгованості за процентами - 28354 грн 70 к., комісія - 7875 грн 00 к., штраф - 500 грн 00 к. фіксована частина та 1961 грн 49 к. процентна складова (а. с. 3 зворот).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодилась на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність фактів як укладення кредитного договору так і згоди відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які визначають його умови.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала, відтак підстав для висновку, що вона не визнає обставини, викладені у позовній заяві, у суду першої інстанції не було, що відповідно до приписів частини першої статті 82 ЦПК України взагалі звільняло позивача від обов`язку їх доказування.

Проте, не можна погодитись з розрахунком банку щодо суми заборгованості за процентами за користування кредитом з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

За змістом частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Як видно з наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості процентна ставка становить 24% річних, відтак, виходячи із умов договору заборгованість по процентах за користування кредитом становить: 3000 грн 00 к. тіло кредиту Х 24 % / 365 днів Х 4206 дні прострочення = 8296 грн 76 к.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Частина друга статті 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Заявлений до стягнення штраф (процентна складова) в сумі 1961 грн 49 к. дійсно дорівнює 5% від суми заборгованості, нарахованої банком, але з урахуванням простроченої заборгованості, визначеної судом в розмірі 13258 грн 25 к. (3000 грн 00 к. по тілу кредиту + 8296 грн 76 к. заборгованість по процентах = 13258 грн 25 к.) з відповідачки підлягає стягненню 662 грн 90 к. штрафу (5% від загальної суми простроченого боргу).

В той же час фіксована частина штрафу - 500 грн., не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в заявку з чим позовна вимога в цій частині, задоволенню не підлягає.

Отже, рішення суду першої інстанції необхідно змінити і в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки (штрафів процентної складової та фіксованої частини) ухвалити нове - про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку: (2102 грн 00 к. - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 3153 грн 50 к. - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 41691 грн 19 к. - ціна позову Х 13928 грн 15 к. - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 1755 грн 75 к. і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2020 року змінити.

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 13928 (тринадцять тисяч дев`ятсот ) грн 15 к. заборгованості за кредитним договором, з яких: 3000 (три тисячі) грн 00 к. тіло кредиту; 8296 (вісім тисяч двісті дев`яносто шість) грн 76 к. проценти за користування кредитом; 662 (шістсот шістдесят дві) грн 90 к. штраф (процентова складова).

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1755 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) грн 75 к.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета