Справа № 369/2589/20 Головуючий в суді І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22ц-824/7096/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року про повернення заяви у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Києво-Святошинське районне відділення державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, однак ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року скаргу було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків, а 11 березня 2020 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про усунення недоліків його скарги.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 було повернуто скаржнику з тих підстав, що ОСОБА_1 не було повністю виконано вимоги ухвали суду від 25 лютого 2020 року, позаяк ОСОБА_1 оскаржуються не тільки дії державного виконавця, але і одночасно заявлено вимоги, які не підлягають розгляду у порядку ст. 477 ЦПК України, а підлягають розгляду в порядку позовного провадження та, у зв`язку з тим, що ці процесуальні відносини чітко не врегульовано законом, суд вважав необхідним застосувати положення статті 188 ЦПК України як аналогію закону.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд належним чином не дослідив зміст та вимоги його скарги, а також допустив порушення норм процесуального права, оскільки помилково застосував аналогію закону, належним чином не обґрунтував підстави для повернення всіх вимог скарги, обмеживши його у доступі до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України та просив зокрема визнати протиправною бездіяльність ДВС щодо виконання рішення суду від 20 квітня 2011 у справі № 2-567/11, невідкладно витребувати у ДВС матеріали виконавчих проваджень, забезпечити присутність представників ДВС при розгляді скарги, застосувати до ДВС заходи впливу у зв`язку із невиконанням рішення суду, здійснити розподіл стягнутої суми штрафу на його користь, визнати дії/бездіяльність ДВС такими, що завдають йому моральних страждань та стягнути з органу ДВС моральну шкоду у розмірі 1 грн. (а.с.1-8).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року скаргу було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків з тих підстав, що скаржником у одній скарзі об`єднані вимоги, які розглядаються як у порядку ст.ст. 447-449 ЦПК України, так і ті, що підлягають розгляду у порядку позовного провадження, та зобов`язано ОСОБА_1 врахувати положення ст. 447 ЦПК України щодо предмету оскарження та правильно визначити процесуальний статус учасників, а також уточнити свої вимоги із врахуванням положень ч. 2 ст. 451 ЦПК України, крім того суд послався на те, що скаржник не конкретизував свої вимоги (а.с.13-14).

11 березня 2020 року на виконання зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків скарги із обґрунтуванням заявлених вимог та підстав скарги (а.с.18-39).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 було повернуто скаржнику (а.с.40-42).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 916/556/19, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів вважає висновок місцевого суду про повернення скарги у даній справі передчасним та помилковим, оскільки скаржником було усунуто недоліки, визначені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року, що давало підстави суду для розгляду скарги ОСОБА_1 по суті. Також судом помилково застосовано аналогію закону стосовно повернення скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки у даному випадку підстави для застосування цієї норми відсутні.

Поряд з цим, суд також самостійно має право надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити самостійно, яка саме правова норма підлягає застосуванню у даній справі.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена за помилкового застосування норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: