№ 207/3456/18
№ 2/207/57/20
10 січня 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Погребняк Т.Ю.
при секретарі Білецькій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - про визнання права власності на рухоме майно в порядку набувальної давності,
02 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2 , який уточнив протягом розгляду справи та в якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на рухоме майно - автомобіль Шкода марки ГАЗ - 3110, Легковий-Седан-В, 1998 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційним номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , який перебуває на обліку в Кам`янському територіальному сервісному центрі МВС України.
20 травня 2019 року у зв`язку із відстороненням від посади судді Савченко В.О. , на підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, цивільна справа № 207/3456/18 у відповідності до ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Погребняк Т.Ю.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу ОСОБА_2 належало рухоме майно, а саме: транспортний засіб: автомобіль марки ГАЗ - 3110, Легковий-Седан-В, 1998 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області від 12.06.2010, транспортний засіб: автомобіль легковий марки TOYOTA AVENSIS, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 . На початку липня 2011 між позивачем і відповідачем відбулася угода купівлі-продажу автомобіля ГАЗ - 3110 в усній формі, сторони домовилися про те, що позивач купує у відповідача автомобіль за 10 000 грн., а відповідач бере на себе зобов`язаня зняти автомобіль із реєстраційного обліку та оформити договір купівлі-продажу нотарільно за свій рахунок. Однак, згодом відповідач відмовився виконати свої зобов`язання і ухилився від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу автомобіля. Замість цього він погодився видати позивачу доручення на право розпорядження автомобілем. 19.07.2011 року відповідач надав позивачу та третім особам, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 довіреність на розпорядження автомобілем ГАЗ - 3110, Легковий-Седан-В, 1998 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 . Вказана довіреність була видана відповідачем позивачу з правом передовіри, з правом виїзду за кордон строком на 20 (двадцять) років та дійсна до 19 липня 2031 року та посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О. М.; зареєстровано у реєстрі за № 1457. Протягом усіх років, тобто з 2011 року по цей час, маже 8 років, саме позивач особисто володіє та користується автомобілем, доглядає, утримує його, робить поточний ремонт.
В середині червня 2018 року позивач звернувся до сервісного центру МВС України за наданням послуг з реєстрації та зняття з реєстрації транспортних засобів, де довідався про те, що на автомобіль накладений арешт. Було з`ясовано, що 05.06.2014 року державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Корнієнко К.Є. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження стосовно відповідача та арешт його рухомого майна, про що було внесено відповідний запис № 1 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 14442648. Згідно до Запису № 2 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 15645493 від 25.12.2015 відносно відповідача державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Карабань К.Б. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 49427381 від 16.11.2015. Згідно до Запису № 3 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 16325081 від 19.06.2017 відносно рухомого майна відповідача, а саме: легкового автомобіля марки TOYOTA AVENSIS, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області Скрит А.В. була винесена постанова про арешт майна боржника 28964585 від 19.06.2017. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 протягом багатьох років постійно ухиляється від своєї участі в належному оформленні прав позивача як власника транспортного засобу, а також відмовляється сплатити штрафи за здійснення адмінправопорушень та зняти арешт з автомобіля у встановленому законом порядку, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав власності і законних інтересів.
В наданій суду письмовій заяві позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлений позов, просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу без його участі, просить суд про ухвалення заочного рішення по справі, оскільки відповідач ухиляється від явки до суду, наслідки ухвалення заочного рішення позивачеві зрозумілі.
Треті особи в судове засіання не з`явились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 280 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, взявши до уваги позицію позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Так, стаття 344 Цивільного кодексу України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).
Аналіз змісту ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що вимоги про визнання за позивачем права власності на річ (майно) за набувальною давністю можливі за умови доведеності належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами сукупності всіх трьох елементів: добросовісності заволодіння чужим майном, відкритості володіння ним та безперервності володіння протягом встановленого Кодексом строку.
Відсутність (недоведеність) одного із названих елементів виключає визнання права власності за набувальною давністю.
Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Згідно ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі:
1) закінчення строку довіреності;
2) скасування довіреності особою, яка її видала;
3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;
4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність;
5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність;
6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків;
7)смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.
В судовому засіданні встановлено, що спірне рухоме майно - транспортний засіб автомобіль марки ГАЗ - 3110, Легковий-Седан-В, 1998 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (арк.с. 8), виданого ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області від 12.06.2010, зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено витребуваною судом інформацією стосовно власника транспортного засобу, наданою суду Реґіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області станом на 09.09.2019 року.
Згідно довіреності від 12.07.2011 року (арк.с. 9), посвідченої приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розпоряджатися автомобілем ГАЗ - 3110, Легковий-Седан-В, 1998 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 . З наведеного вбачається, що позивач знав на час укладення так званої усної угоди купівлі-продажу про належність автомобіля ОСОБА_2 .
Оскільки після отримання довіреності, користуючись автомобілем, який не є його власністю, позивач був обізнаний про власника, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним в контексті статті 344 ЦК України. Та обставина, що позивач ОСОБА_1 здійснює ремонт автомобіля, постійно ним користується не породжує права позивача на набуття права власності з підстав набувальної давності, оскільки позивач на підставі виданої йому довіреності здійснює користування автомобілем. Власник автомобіля у відповідності до ст. 249 ЦК України скасувати видану довіреність.
Тому з урахуванням вимог ст. 344 Цивільного кодексу України обставини володіння позивачем рухомим майном на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, не свідчать про добросовісність такого заволодіння, оскільки позивач достовірно знав, що володіє автомобілем у якого є власник, закон не позбавляє цього власника скористатись своїми правами, передбаченими ст. ст. 248, 249 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль за набувальною давністю, визначені ст. 344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. 344 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10-13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 280 - 284 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - про визнання права власності на рухоме майно в порядку набувальної давності - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Дніпровському апеляційному суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.