Справа № 708/1130/20
Номер провадження № 2/708/233/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року

Суддя Чигиринського районного суду Черкаської області Івахненко О.Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії "Черкаська ДЕД" дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" "ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20010,35 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 7928,70 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 60533,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України суддя відкриває провадження у справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Під час вирішення суддею питання про відкриття провадження у справі встановлено наступне.

Подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

Таким чином, позивачем заявлено три позовні вимоги майнового характеру.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи викладене, позивачі звільнені від сплати судового збору за подання даного позову в частині вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та виплати компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Крім того, згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники - позивачі звільняються від сплати судового збору.

Отже, відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач не звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлений в розмірі 2102 гривні.

Отже, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі, який передбачений п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з врахуванням ціни позову, але не менше ніж 840 гривень 80 копійок за звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Однак, позивачем не надано доказів сплати ним судового збору за подання даної позовної заяви в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в зв`язку з чим йому необхідно сплатити судовий збір за вказану вимогу та надати суду відповідні докази.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви не поданою та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тому позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 840,80 грн.

Окрім того, з метою усунення недоліків заяви, позивачу необхідно надати належним чином завірену копію наказу про звільнення з посади, оскільки в копії наказу, наданій позивачем до позовної заяви, не вказаний рік, а зазначені лише число і місяць - 12 лютого.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185, ст. 258 - 260, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Філії "Черкаська ДЕД" дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" "ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні, - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися не поданою і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Г. Івахненко