Постанова

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 334/844/16-ц

провадження № 61-15676св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року у складі судді Добрєва М. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк» та/або банк) про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором депозитного вкладу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 02 грудня 2013 року між нею та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD000 «Вклад «Депозит плюс» на суму 95 000,00 грн на строк 6 місяців і до 02 червня 2014 року включно, з нарахуванням 16 % річних.

02 грудня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору № SAMDNWFD000 про збільшення відсоткової ставки за цим вкладом на 2 % річних.

Зазначала, що з травня 2014 року вона неодноразово зверталась до Кримського регіонального управління ПАТ «КБ «ПриватБанк» з проханням повернути їй депозит, але працівники банку їй відмовили, повідомивши про труднощі банку щодо видачі готівкових грошових коштів.

Оскільки банк продовжує користуватися її грошовими коштами в розмірі 95 000,00 грн, вважала, що до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема, у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача на її користь 95 000,00 грн - суму внеску (депозиту); 49 285,48 грн - 18 % річних за вкладом (з урахуванням виключеної суми 4 216,44 грн, що використана нею); 7 730,14 грн - 3% річних; 77 981,05 грн - інфляційних втрат, а також 1 378,00 грн витрат на правову допомогу та 2 299,96 грн судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 95 000,00 грн - суму внеску; 49 285,48 грн -18 % річних за договором; 7 730,14 грн - 3 % річних; 65 312,45 грн - інфляційні втрати.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 378,00 грн понесених витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь держави 2 173, 28 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині стягнення депозиту, відсотків за користування депозитом, 3 % річних, інфляційних втрат за фактичну кількість днів користування внеском.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року змінено в частині визначення розміру відсотків за договором та 3 % річних.

Стягнуто з акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником ПАТ «КБ «ПриватБанк», на користь ОСОБА_1 26 938,35 грн - 18 % річних за договором з 02 грудня 2013 року до 27 вересня 2015 року; 1 241,50 грн - 1 % річних за договором з 28 вересня 2015 року до 18 січня 2017 року; 7 496 грн - 3 % річних.

У зв`язку зі зміною загальної суми стягнення з відповідача на користь позивача, що становить 195 988,30 грн, змінено суму судового збору, що підлягає стягненню з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь держави - 1 959,79 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції невірно визначив розмір відсотків за договором та 3% річних, тому рішення суду першої інстанції в цій частині змінив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк») подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, не прийняли до уваги доводи банку та не надали їм належної оцінки.

Суд апеляційної інстанції невірно визначив період, за який повинні нараховуватись відсотки за договором, оскільки не звернув уваги на те, що діяльність філії «Кримське Регіональне управління ПАТ «КБ «ПриватБанк», з якою позивач укладала договір банківського вкладу, припинено 15 травня 2014 року, тому відсотки за договором підлягають нарахуванню за період з 16 травня 2014 року до 18 січня 2017 року, тобто з наступного дня від дати припинення діяльності філії.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором депозитного вкладу.

Витребувано із Ленінського районного суду м. Запоріжжя зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» у відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк», м. Ялта, Автономна Республіка Крим укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD000, вклад «Депозит Плюс» на 95 000,00 грн на шість місяців і до 02 червня 2014 року включно, з процентною ставною на вклад 16 % річних.

Згідно з умовами договору період нарахування відсотків за вкладом 1 місяць на рахунок/карту для зарахування відсотків № НОМЕР_1 .

02 грудня 2013 року сторони уклали додаткову угоду до договору № SAMDNWFD000, згідно з якою передбачили збільшення відсоткової ставки за даним вкладом на 2 % річних.

На виконання умов договору позивач передала, а відповідач прийняв на особовий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 95 000,00 грн, які внесені на депозитний рахунок шляхом готівкового внесення коштів у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією від 02 лютого 2013 року, оригінал якої був оглянутий судами попередніх інстанцій.

З січня до квітня 2014 року ОСОБА_1 використовувала відсотки, нараховані банком за користування внеском на пластикові карти «Depozit card» і «Бонус плюс», здійснивши покупки товарів на суму 4 216,44 грн.

З травня 2014 року позивач на підставі пункту 5 договору зверталась до Кримського регіонального управління ПАТ «КБ «ПриватБанк» з проханням повернути їй депозит, про що їй відмовлено у зв`язку з труднощами банку щодо видачі готівкових коштів та одночасно видано довідку від 02 травня 2014 року № 44041210 про наявність рахунків у банку і сум грошових коштів на цих рахунках.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши факт укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок у ПАТ «КБ «ПриватБанк», враховуючи, що вимога позивача про повернення належних їй грошових коштів разом із процентами є належним способом захисту її прав, відповідає умовам договору і вищенаведеним нормам матеріального права, дійшов правильного висновку про стягнення з банківської установи на користь ОСОБА_1 грошових коштів за депозитним вкладом.

Правильним є й висновок судів першої та апеляційної інстанцій в частині застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК Українита стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних й інфляційних втрат, оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, виконання за яким прострочено відповідачем.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Доводи касаційної скарги ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо невірного визначення апеляційним судом періоду, за який повинні нараховуватись відсотки за договором, а саме: неврахування судом, що позивач укладала договір банківського вкладу з філією «Кримське Регіональне управління ПАТ «КБ «ПриватБанк», діяльність якої припинено 15 травня 2014 року, тому відсотки за договором підлягають нарахуванню за період з 16 травня 2014 року до 18 січня 2017 року, тобто з наступного дня від дати припинення філії, колегія суддів відхиляє, оскільки стороною договору є ПАТ «КБ «ПриватБанк» яке, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями та зобов`язаннями Філії, зокрема за договором, який є предметом спору.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховний Суд не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук