ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6221/20 Справа № 208/7730/18 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Клініка пластичної та косметичної хірургії Артмедика, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство охорони здоров`я України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Клініка пластичної та косметичної хірургії Артмедика, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, згодом уточнив позовні вимоги.

Вказував, що 17 січня 2015 року він звернувся до ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика», де був оглянутий лікарем клініки ОСОБА_2 . Після огляду лікаря йому встановлено діагноз: післятравматична венозна сітка, дискератоз шкіри носу зі зміною кольору шкіри спинки та крила носу та запропоновано процедуру радіохвильового видалення, яку він пройшов у клініці у січні 2015 року.

Зазначав, що письмової згоди на проведення радіохвильового видалення він не надавав. Оскільки призначене лікарем лікування не мало результату, в квітні 2015 року він повторно прибув до клініки, але лікар ОСОБА_2 відмовилась його прийняти. В усній формі він звернувся до завідуючого клінікою, який повідомив йому, що відсутність результату лікування є наслідком невиконання ним рекомендацій лікаря. Водночас, оскільки після проведеного лікарем ОСОБА_3 лікування йому було проведено додаткове лікування, вважає, що призначене лікарем ОСОБА_3 лікування було помилковим та таким, що мало наслідком погіршення стану його здоров`я. Таким чином, фактичний недолік лікувально-діагностичного процесу, проведеного відповідачами, є підставою для задоволення його позовних вимог.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати надання медичної допомоги, наданої ОСОБА_1 ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика» в особі лікаря клініки ОСОБА_2 в січні 2015 року, неякісною, яка має наслідки погіршення стану здоров`я пацієнта; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача завдану внаслідок надання неякісної медичної допомоги матеріальну шкоду у розмірі 1 833 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним: належні докази були надані суду, проте суд прийняв до уваги пояснення відповідача та третьої особи; ні відповідачами, ні їх представниками не надано суду письмових доказів: медичної картки позивача, письмового підтвердження медичного обстеження, тощо; місцевим судом не враховано фактичний недолік лікувально-діагностичного процесу, який є підставою для задоволення позовних вимог; судом першої інстанції не враховано, що діє презумпція винуватості заподіювача шкоди, не позивач доводить наявність вини позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика», де йому лікарем клініки ОСОБА_2 було надано медичну допомогу, зокрема проведено косметологічну процедуру. Вказана обставина визнана учасниками справи, у зв`язку з чим доказуванню не підлягає.

Згідно висновку, наданого клініко-експертною комісією МОЗ України за результатами проведеної клініко-експертної оцінки якості та обсягів надання медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика», медична допомога пацієнту ОСОБА_1 була надана в повному обсязі, зауважень щодо об`єму та якості надання ОСОБА_2 медичної допомоги немає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту завдання позивачу шкоди при проведенні 17 січня 2015 року косметологічної процедури лікарем ОСОБА_2 , позивач не довів суду наявності обставин, за яких в нього виникає право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з цим позовом про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, ОСОБА_1 його правовими підставами визначив правила статей 1166,1167 ЦК України та положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

Моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на неякісне надання медичних послуг.

Відповідно до Порядку контролю якості медичної допомоги, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 вересня 2012 року № 752, контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжуються скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.

Відповідно до Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06 серпня 2013 року № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги» клініко-експертна комісія (далі КЕК) створюється Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій для колегіального розгляду клініко-експертних питань діагностики, лікування та реабілітації в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування та у фізичних осіб підприємців, що провадять господарську діяльність з медичної практики щодо надання медичної допомоги та медичних послуг.

Підставою для здійснення клініко-експертної оцінки якості обсягів медичної допомоги та медичних послуг відповідно до цього Положення є наказ МОЗ України або відповідного органу охорони здоров`я, який приймається за результатами розгляду запитів і звернень фізичних та юридичних осіб з ініціативи МОЗ України.

Клініко-експертна комісія проводить клініко-експертну оцінку якості та обсягів медичної допомоги та медичних послуг шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації, наявності відповідної кваліфікації спеціалістів за напрямком надання медичної допомоги та медичних послуг.

Висновком за результатами клініко-експертної оцінки клініко-експертної комісії МОЗ України від 24 березня 2016 року щодо надання медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика» встановлено, що медична допомога хворому ОСОБА_1 в умовах ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика» надана лікарем ОСОБА_2 в повному обсязі, зауважень щодо об`єму та якості надання медичної допомоги немає (а.с. 30-31).

Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача майнової та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив інші докази неякісного лікування є безпідставними, оскільки вказані докази не доводять факт неякісного лікування, фактично доказів, які б свідчили про факт надання ТОВ «Клініка пластичної та косметичної хірургії «Артмедика» позивачу неякісної медичної допомоги та медичного обслуговування, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.