Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2216/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М. Галацевич О.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №274/2216/18

за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу, інфляційних втрат та 3% річних, неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних за час невиконання рішення суду, зобов`язання повернути транспортний засіб

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичів,

встановив:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 21.06.2012 року за період з 13.03.2014 року по 25.04.2018 року в розмірі 247000грн.; інфляційних втрати за весь час прострочення в розмірі 104804,40 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 15549,41 грн; неустойки за час прострочення неповернення транспортного засобу в розмірі 50000грн. за період з 21.11.2017 року по 25.04.2018 року; інфляційних втрат за весь період прострочення виконання рішення суду з 13.03.2014 року по 25.04.2018 року в розмірі 72096,03 грн.; 3% річних за весь період невиконання рішення суду в розмірі 6612,грн.; зобов`язати повернути напівпричіп бортовий -Е, марки SCHMITZ, модель S01, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2000, колір синій, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане Дрогобицьким ВРЕР ДАІ УМВС України у Львівській області від 26.03.2010 року, талон технічного огляду, за місцем передачі: Україна, Львівська область, м.Стебник, вул.Мельника, 4. В обґрунтування позову зазначив, що незважаючи на те, що річний строк договору оренди закінчився, транспортний засіб відповідачем не повернуто, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014 року про стягнення орендної плати та ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 року не виконані.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення районного суду від 17.01.2014, яке змінено ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 року відповідачем не виконано.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 21 червня 2012 р. між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір оренди транспортного засобу. За умовами зазначеного договору відповідач ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування транспортний засіб напівпричіп бортовий - Е, марки SCHMITZ, модель S01, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2000, колір синій, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Дрогобицьким ВРЕР ДАІ УМВС України у Львівській області від 26.03.2010.

Відповідно до вказаного договору та акту прийому-передачі від 12.06.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав в платне користування вказаний транспортний засіб строком на 1 рік та зобов`язався щомісяця сплачувати орендну плату в розмірі 5000 гривень до 25 числа календарного місяця ( а.с.61).

Рішенням, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором оренди транспортного засобу від 21.06.2012 року у розмірі 24166,67 грн.; 3% Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014 року річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 483,41 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено ( а.с.63).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 року змінено рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014 року і збільшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 орендної плати до 52350,19грн. (за період з 21 червня 2010 року по квітень 2013 року) та до 662,01грн. розмір судових витрат, в частині стягнення 3% річних в розмірі 483грн.41коп. рішення залишено без змін.

На підставі зазначеного рішення 14.04.2014 року видано виконавчі листи, які звернуто до виконання. На час розгляду справи в суді першої інстанції рішення суду не було виконано.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.10.2013 року у цивільній справі № 389/2204/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по орендній платі встановлено, що 30.11.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений письмовий нотаріально посвідчений договір оренди таких транспортних засобів: сідловий тягач-Е, марки DAF FTXF 95.430, номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2003, колір синій, номер шасі: НОМЕР_5 ; напівпричіп бортовий-Е, марки SCHMITZ, модель S01, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2000, колір синій, номер шасі: НОМЕР_2 ; державні номерні знаки НОМЕР_4 у кількості 2 штук та НОМЕР_1 у кількості 2 штуки. Відповідно до вказаного договору та акту прийому-передачі від 30.11.2012 ОСОБА_4 отримав в платне користування вказані транспортні засоби строком на 1 рік.

13.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів від 30.11.2012 року за період з 22.10.2013 року по 25.07.2018 року. Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортних засобів від 30.11.2012 року, інфляційних втрат, 3% річних та неустойки, а також інфляційних втрат та 3% річних за час виконання рішення суду задоволено (а.с.177-183).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що станом на 30.11.2012 року відповідач ОСОБА_2 припинив користування орендованим майном, яке позивач передав в оренду іншій особі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 21.06.2012 року за період з 13.03.2014 року по 25.04.2018 року в розмірі 247000грн.; інфляційних втрат за весь час прострочення в розмірі 104804,40 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 15549,41 грн; неустойки за час прострочення неповернення транспортного засобу в розмірі 50000грн. за період з 21.11.2017 року по 25.04.2018 року; зобов`язання повернути напівпричіп бортовий-Е, марки SCHMITZ, модель S01, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2000, колір синій, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане Дрогобицьким ВРЕР ДАІ УМВС України у Львівській області від 26.03.2010 року, талон технічного огляду.

Крім того, суд першої інстанції зробив правильний висновок про зловживання позивачем процесуальними правами.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 17.01.2014, яке змінено ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення всього 53495грн.61коп. Виходячи з сумарного індексу інфляції за період з 13.03.2014 року по 25.04.2018 року (в межах заявлених позовних вимог), інфляційні втрати становлять 51141,22грн., а 3% річних 6612,94грн. Отже, рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення суду належить скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення суду та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за невиконання рішення суду в розмірі 51141,22грн. та 3% річних за невиконання рішення суду в розмірі 6612,94грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: