Ухвала

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 454/3241/19

провадження № 61-13336ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» про визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду, стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» у якому просив визнати недійсним акт медичного огляду та висновок зі встановлення діагнозу «алкогольне сп`яніння» від 03 листопада 2018 року складені лікарем-травматологом ОСОБА_2 та лікарем-хірургом ОСОБА_3 комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна лікарня», стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 12 507,80 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року скасовано рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду скасовано, провадження в цій частині закрито, в решті рішення суду залишено без змін.

08 вересня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, у якій він, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу передати на новий розгляд за підсудністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Предмет позову у цій справі складають вимоги майнового та немайнового характеру. Ціна позову у цій справі становить 32 507,80 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн * 100 = 210 200 грн). Справа в частині вимог про визнання недійсним акту медичного огляду та висновку зі встановлення діагнозу «алкогольне сп`яніння» є справою незначної складності.

Зважаючи на предмет позову, складність зазначеної справи та значення справи для сторін і суспільства, беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а також ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» про визнання недійсним медичного огляду на стан сп`яніння, визнання недійсним акту медичного огляду, стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук