Провадження №22-ц/812/1333/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 478/223/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, утримані соціальні внески

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Іщенко Х.В. 29 квітня 2020 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 20 березня 2004 року працював у Казанківському районному дорожньому управлінні, а згодом, після реорганізації, у філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївського облавтодору» на різних посадах. Наказом за №5-К від 31 січня 2020 року він був звільнений з посади сторожа за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. При звільненні підприємством не проведено виплати всіх сум, що належать йому до виплати, а саме заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем не проведено розрахунку у строки, зазначенні в статті 116 КЗпП України з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 32865 грн. 88 коп., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки - 4628 грн. 11 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - 9894 грн. 58 коп. та утримані соціальні внески у сумі 16 035 грн. 63 коп.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2020 року позов частково задоволено. Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 32865 грн. 88 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2802 грн. 10 коп. та компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 3605 грн.80 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 35871 грн. 66 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 24938 грн. 69 коп. та грошову компенсацію з невикористану відпустку у розмірі 12 519 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно зобов`язав відповідача утримати вдруге податки по заробітній платі, оскільки на думку позивача розмір заборгованості по заробітній платі, зазначений в довідці № 32 від 10 лютого 2020 року визначено після утримання всіх видів податку. Крім того, позивач посилався на те, що суд невірно визначив період за який підлягає сплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст.46 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

В силу приписів ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.83 КЗпП України).

В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що з 20 березня 2004 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу машиністом катка до філії «Казанківський райавтодор». Згідно наказу №5-к від 31 січня 2020 року звільнений з посади сторожа філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки в.о. начальника філії «Новобузький райавтодор» №32 від 10 лютого 2020 року дійсно ОСОБА_1 працював у філії «Новобузький райавтодор» і заборгованість по заробітній платі станом на 1 лютого 2020 року складає 32865 грн. 88 коп. Згідно довідки від 23 березня 2020 року ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористані відпустки у сумі 3605 грн.80 коп.

При цьому посилання апелянта на те, що сума заборгованості по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку зазначені у довідках визначені з урахуванням утриманих податків та зборів не відповідають дійсності, оскільки таких даних довідки не містять.

Таким чином, суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача 32865 грн. 88 коп. заборгованості по заробітній платі та 3605 грн. 80 коп. компенсації за невикористану відпустку.

При звільненні ОСОБА_1 відповідач не здійснив з ним розрахунку в день звільнення. За такого, відповідач повинен виплатити позивачу і середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення у справі.

Середньої заробітна плата розраховується відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за №100 (з наступними змінами і доповненнями). Згідно зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку .

Проте, колегія суддів не погоджується з розрахунком середнього заробітку, наведеного судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 31 січня 2020 року, тому розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати є листопад та грудень 2019 року. Всього за ці два місяці йому було нараховано заробітну плату в розмірі 9256 грн. 22 коп. Кількість відпрацьованих робочих днів: у листопаді 2019 року - 28 днів, у грудні - 30 (всього 58 робочих днів). Середньоденна заробітна плата складає: 9256 грн. 22 коп. : 58 роб. дня = 159 грн. 59 коп. Кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку (з 3 лютого 2020 року по 29 квітня 2020 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції) - 62 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає виплаті позивачу становить 9894 грн. 58 коп. (159 грн. 59 коп. х 62 роб. д. = 9894 грн. 58 коп.).

За такого, колегія суддів не може погодитись з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наведеного позивачем, оскільки він суперечить пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за №100.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 2802 грн.10 коп. до 9894 грн. 58 коп. та відповідно загальної суми заборгованості з 39273 грн. 78 коп. до 46366 грн. 26 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у стягненні нарахованого та утриманого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розмірі 16035 грн. 67 коп. позивачем не оскаржується, за такого, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (73,10% (46366,26 х 100% /63424,28 ) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 921 грн. 93 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги (1261,20 х 73,10% / 100%).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2020 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 32865 грн. 88 коп. заборгованості по заробітній платі, 3605 грн. 80 коп. компенсації за невикористану відпустку та 9 894 грн. 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 46366 грн. 26 коп.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним за подачу апеляційної скарги в розмірі 921 грн. 93 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В .Лівінський

Повний текст постанови складено 3 вересня 2020 року.