КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7768/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Величко Т.О. в м. Київ 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2002 року він уклав шлюб з відповідачем, під час якого народжено сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб розірвано 08 лютого 2009 року, свідоцтво про розірвання шлюбу зареєстровано 02 червня 2009 року.

Після розлучення вони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, і рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2011 року було частково поділено майно, в тому числі банківські вклади, оформлені на його ім?я, а банківські вклади, оформлені на ОСОБА_5 , поділені не були, оскільки відповідач не надала йому та суду відомості про існування в неї вкладів, а суд так і не зміг на той час отримати відомості про існування вкладів у відповідача, поділ яких не був проведений. На той час йому не було відомо, які саме вклади мала колишня дружина, і отримав ці відомості тільки в 2017 році.

На підставі вищевикладеного просив поділити між ним та відповідачем спільно нажите майно у рівних частках, а саме грошові кошти банківських вкладів на ім?я відповідача ОСОБА_5 , які були в банках у період з 01 січня 2007 року по 03 лютого 2009 року та були зняті з рахунків після розірвання шлюбу відповідачем на загальну суму 190000 грн.,яке набуте подружжям за час шлюбу та належить подружжю на праві спільної сумісної власності, та після розлучення 50 % яких належить ОСОБА_1 , а саме 95000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року позов залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що згідно рішення суду представник позивача просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, хоча представник позивача таку заяву не подавав та усно не заявляв.

Також суд при ухваленні рішення взагалі не розглянув клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин, а навпаки вказав, що позивач не подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин, та про обґрунтування та докази щодо пропущення такого строку. Хоча адвокат в судовому засіданні не тільки вказав причини пропуску, але послався на чіткі сторінки справи, коли вперше стало відомо про наявність на рахунках відповідача депозитів. Саме в матеріалах справи міститься інформація, яка підтверджує, що припущення щодо наявності вкладів могли бути і під час розлучення, а достовірна інформація про наявність депозитів з`явилась тільки після отримання відповіді на запит суду під час розгляду цього позову.

Наводив судову практику, викладену в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 вересня 2015 року по справі 22ц/790/302/15.

Зазначав, що у рішенні суд наводить доводи сторін, але жодного висновку, що судом будь-які обставини встановлені, чи досліджувались докази, у рішенні відсутні.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною, а позов - штучним. Рішення суду першої інстанції є правильним, законним і справедливим, яким враховано інтереси дитини; апелянтами не надано жодного доказу порушення закону з боку суду першої інстанції під час розгляду чи ухвалення рішення у справі; ця справа, разом з іншими судовими справами ОСОБА_1 , є прикладом умисного знущання з життя колишньої дружини та дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі із 10 серпня 2002 року по 03 лютого 2009 року (а. с. 4 т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2011 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя первісний та зустрічний позови частково задоволено, зокрема виділено ОСОБА_1 строкові банківські вклади у ВАТ «Родовід Банк» № ДРГ.292.ОЩ 12-665/05-2008 від 17 травня 2008 року на загальну суму 40000 грн., у ВАТ «Надра» р/р 449463 від 31 травня 2008 року на суму 40000 грн., у ВАТ «Укргазбанк» від 07 квітня 2008 року на суму 40000 грн., у ВАТ «Комерційний банк «Інтербанк» від 07 червня 2008 року № 5895 на суму 10000 грн., у Банку «Хрещатик» № НВ 3501 від 24 лютого 2008 року у розмірі 10000 грн., у Комерційному банку «Дельта» № 2630/01/36860 від 09 червня 2008 року на суму 50000 грн. (а. с. 243 т. 1).

Цим же рішенням суду встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та вели сумісне господарство з 2002 року по 2008 рік.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2011 року встановлено, що в рішенні суду першої інстанції допущено помилку при зазначенні суми вкладу у ВАТ «Укргазбанк» від 07 квітня 2008 року, а саме зазначено вклад у розмірі 40000 грн. замість 15000 грн., що призвело до помилки у визначенні загальної вартості спільного майна подружжя, часток кожної із сторін та розміру компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 (а. с. 246 т. 1).

На а. с. 7 - 12 т. 1 знаходяться копії договору банківського вкладу «Хрещатик-Скарбничка» із ОСОБА_6 в національній валюті від 02 лютого 2008 року з додатковою угодою № 1 від 13 березня 2008 року та додатковою угодою № 2 від 05 квітня 2008 року.

На а. с. 136 - 140 т. 1 знаходиться виписка з рахунку за депозитним договором № 3501 від 02 лютого 2008 року, укладеного ПАТ «КБ «Хрещатик» з ОСОБА_6 , згідно якої 19 вересня 2008 року з рахунку було знято кошти.

На а. с. 14 - 16 т. 1 знаходиться копія договору банківського вкладу (депозиту), укладеного ТОВ «Комерційний банк «Дельта» із ОСОБА_6 09 червня 2008 року, та виписка по рахунку.

Згідно листа АТ «Дельта Банк» від 07 листопада 2018 року, між ОСОБА_6 та банком було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 2630/01/36858 від 09 червня 2008 року в розмірі 50000 грн., який закрито 22 вересня 2008 року (а. с. 121 т. 1).

Згідно листів ПАТ «Родовід Банк» від 08 листопада 2018 року та 31 січня 2019 року повідомлено, що ОСОБА_7 не укладала з банком депозитних/поточних/карткових договорів/рахунків, а16 листопада 2009 року від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Родовід Банк» були передані зобов`язання за банківським вкладом ОСОБА_6 за договором, укладеним з ТОВ «Укрпромбанк» № 1039/960001 від 22 вересня 2008 року у загальній сумі 50590,40 грн. (сума вкладу 50000 грн. та нараховані відсотки за вкладом у сумі 590,40 грн.); 10 лютого 2010 року кошти за цим договором були отримані ОСОБА_6 через касу АТ «Родовід Банк» (а. с. 123, 149 т. 1).

Згідно довідки ПАТ КБ «Надра» від 18 червня 2019 року, ВАТ КБ «Надра» з ОСОБА_6 був укладений договір про відкриття депозиту «Моє майбутнє» строком на 12 місяців на суму 40000 грн., дата відкриття 31 травня 2008 року, дата дострокового закриття рахунку - 18 вересня 2008 року (а. с. 176 т. 1).

На а. с. 128 - 129 т. 1 знаходиться копія депозитного договору № 28/05 від 19 травня 2008 року, укладеного ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 на суму 40000 грн. зі строком дії договору з 19 травня 2008 року по 14 травня 2009 року.

Згідно листа ПАТ КБ «Інтербанк» від 12 листопада 2018 року, банк не має можливості надати інформацію про договір строкового банківського вкладу 2008 року, відкритого на ім`я ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що за даними АБС банку в 2008 році жодного договору та рахунку (в тому числі в іноземній валюті), відкритих на ім`я ОСОБА_7 , в ПАТ КБ «Інтербанк» не обліковувалось (а. с. 131 т. 1).

Відповідачем надано копію довідку-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 07 червня 2017 року, згідно якої загальна заборгованість ОСОБА_8 по сплаті аліментів з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2017 року становить 95203,89 грн. (а. с. 49 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з пропуску позовної давності для звернення позивача із позовом про поділ майна подружжя.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із даними висновками, виходячи із наступного.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Разом із тим, судом не встановлювалося обставин, на які позивач посилався як на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо наявності банківських вкладів, відкритих на ім`я відповідача, і належності їх до спільного сумісного майна подружжя, будь-які висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову також відсутні.

Відповідно до ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на наявність відкритих на ім`я відповідача ОСОБА_5 банківських вкладів, зокрема строкового банківського вкладу у ВАТ АБ «Укргазбанк» - депозитний договір 2008 року на суму 40000 грн., строкового банківського вкладу у ВАТ «Родовід Банк» - договір 2008 року на суму 40000 грн., строкового банківського вкладу у ВАТ КБ «Надра» - договір 2008 року на суму 40000 грн., строкового депозитного вкладу у ВАТ КБ «Інтербанк» - договір 2008 року на суму 10000 грн., строкового банківського вкладу (депозиту) у Банку «Хрещатик» - договір НВ № 3501 від 24 лютого 2008 року на суму 10000 грн., строкового банківського вкладу (депозиту) у ТОВ «Комерційний Банк Дельта» - договір № 2630/01/36857 від 09 червня 2008 року на суму 50000 грн., на загальну суму 190000 грн.

Разом із тим, із матеріалів справи, зокрема із відповідей банківських установ на запити суду, вбачається, що ОСОБА_5 не укладала депозитних договорів з ВАТ «Родовід Банк» (а. с. 123, 149 т. 1), ВАТ КБ «Інтербанк» (а. с. 131 т. 1), а отже в цій частині доводи позивача про наявність спільного майна подружжя у вигляді банківських вкладів у цих банках не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і в даній частині позов задоволенню не підлягає в зв`язку із його недоведеністю.

Апеляційний суд враховує, що доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується наявність договору банківського вкладу, укладеного ОСОБА_6 з ТОВ «Укрпромбанк» в сумі 50000 грн., який було нею отримано 10 лютого 2010 року, однак ОСОБА_1 позовні вимоги щодо поділу грошових коштів за цим вкладом не заявлялися і під час розгляду справи не уточнювалися, а отже кошти за цим договором не є предметом даного позову.

Підтвердженим є укладення договорів банківських вкладів під час перебування ОСОБА_5 в шлюбі із ОСОБА_1 , з наступними банками: із ВАТ КБ «Надра» - депозит «Моє майбутнє» строком на 12 місяців на суму 40000 грн., дата відкриття 31 травня 2008 року, дата дострокового закриття рахунку - 18 вересня 2008 року (а. с. 176 т. 1), ВАТ КБ «Хрещатик» - депозитний вклад «Хрещатик-Скарбничка» в НВ №3501 від 24 лютого 2008 року в розмірі 10000 грн., кошти за яким повернуто власнику 19 вересня 2008 року (а. с. 6, 136 - 140 т. 1), ТОВ «Комерційний банк «Дельта» - договір банківського вкладу (депозиту) № 2630/01/36858, сума розміщеного вкладу склала 50000 грн., кошти повернуто 22 вересня 2008 року (а. с. 13 т. 1).

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи, що кошти за вищезазначеними договорами банківських вкладів повернуто вкладнику під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у шлюбі, який сторонами розірвано рішенням суду 03 лютого 2009 року, однак рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2011 року встановлено, що сторони вели спільне господарство по 2008 рік,апеляційний суд приходить до висновку, що отримані суми вкладів були використані ОСОБА_6 не на потреби сім`ї, а на свій розсуд, а тому їх вартість має бути врахована при поділі майна подружжя.

На а. с. 128 - 129 т. 1 знаходиться копія депозитного договору № 28/05 від 19 травня 2008 року, укладеного ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 на суму 40000 грн. зі строком дії договору з 19 травня 2008 року по 14 травня 2009 року.

Докази дострокового розірвання договору в матеріалах справи відсутні, що надає підстави для висновку про повернення депозиту відповідачу після розірвання шлюбу, а отже отримані за ним кошти в розмірі 40000 грн. підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Разом із тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності (а. с. 23 т. 1).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, із яких би вбачалося, що ОСОБА_1 було до 2019 року відомо про існування належних відповідачу депозитів, апеляційний суд враховує наступне.

В жовтні 2008 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (а. с. 226 - 228 т. 1).

На а. с. 211 - 213 т. 1 знаходиться копія зустрічного ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про поділ спільно нажитого майна, поданого в листопаді 2008 року, в ОСОБА_10 зокрема вказував, що на ОСОБА_11 за час спільного проживання з ОСОБА_1 було відкрито в банках депозитні вклади, і в позовних вимогах він просив витребувати документи, які підтвердять наявність банківських вкладів на ОСОБА_11 .

За результатами зроблених судом запитів банками були направлені відповіді, зокрема на а. с. 230 т. 1 знаходиться копія листа ВАТ АБ «Укргазбанк» від 09 грудня 2008 року за запитом суду щодо надання інформації стосовно ОСОБА_6 , повідомлено про необхідність зазначення ідентифікуючих ознак запитуваної особи.

Згідно довідки ВАТ КБ «Хрещатик» від 03 грудня 2008 року № 2060, повідомлено на запит Святошинського районного суду м. Києва про наявність рахунків, відкритих на ОСОБА_11 , а саме про відкриття депозитного вкладу «Хрещатик-Скарбничка» в НВ №3501 від 24 лютого 2008 року, залишок на якому станом на 19 вересня 2008 року становив 10000 грн. Строк дії договору припинено з ініціативи власника 19 вересня 2008 року (а. с. 6 т. 1).

На а. с. 229 т. 1 знаходиться копія листа ВАТ КБ «Надра» від 15 грудня 2008 року на запит суду щодо надання копії договору строкового банківського вкладу, укладеного з ОСОБА_6 , згідно якого вимога буде виконана в разі отримання банком інформації щодо ідентифікації особи згідно з чинним законодавством України.

Оскільки у наданих ВАТ АБ «Укргазбанк» та ВАТ КБ «Надра» відповідях не повідомлено про відсутність вкладів на ім`я ОСОБА_6 , а запропоновано сформувати новий запит із зазначенням інформації, передбаченої ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 міг довідатися саме під час розгляду справи про поділ майна подружжя, провадження у якій було відкрито в 2008 році і завершено ухваленням рішення від 09 березня 2011 року, про порушення його права як співвласника майна, а тому саме з цього часу починається перебіг позовної давності, який сплив до пред`явлення ОСОБА_1 нового позову про поділ майна подружжя в серпні 2017 року.

Таким чином позивач при зверненні до суду в 2008 році із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, самостійно розпоряджаючись правами, що встановлені законом, не довів наявність банківських вкладів на ім`я ОСОБА_6 як спільного майна подружжя та не заявив вимог щодо розподілу таких вкладів як спільного майна подружжя, хоча мав, вчинивши певні процесуальні дії, таку можливість.

Доводи апеляційної скарги, що на запити суду у 2010 році була надана інформація про відсутність вкладів, спростовуються вищенаведеними доказами, наявними в матеріалах справи.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд не розглянув клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин, а навпаки вказав, що позивач не подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин, та про обґрунтування та докази щодо пропущення такого строку.

Аналогічні доводи викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин, яка надійшла до апеляційного суду 27 серпня 2020 року від представника ОСОБА_1 , які апеляційний суд відхиляє з вищенаведених підстав.

Дійсно, із матеріалів справи вбачається, що письмових заяв з даного приводу представником позивача не подавалося, в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції 05 березня 2020 року представником позивача заявлене усне клопотання про поважні причини пропущення позовної давності і поновлення строку, що підтверджується протоколом судового засідання і технічним записом судового засідання, при цьому поважними причинами представник позивача вважав оскарження ОСОБА_1 судових рішень в апеляційному та касаційному порядку і відмову банківських установ надати інформацію щодо вкладів за наслідками самостійних звернень ОСОБА_1 , доказів таких звернень до банків і відповідної відмови ним надано не було.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення фактично надано оцінку усному клопотанню представника позивача, в якому останнім не повідомлено поважних причин пропуску звернення до суду.

Апеляційний суд враховує, що зазначені представником позивача причини пропущення позовної давності не можна визнати поважними з огляду на положення ст. 116 ЦПК України (ст. 133 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року), яка передбачає можливість витребування доказів за заявою особи, яка може набути статусу позивача, тому апеляційний суд приходить до висновку про застосування наслідків спливу позовної давності, про що відповідачем було подано заяву, та про відмову в позові в частині поділу грошових коштів за банківським вкладом у ВАТ АБ «Укргазбанк», ВАТ КБ «Надра», Банку «Хрещатик», ТОВ «Комерційний Банк Дельта» з цих підстав.

Оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку також не можна визнати поважною причиною для поновлення строку для звернення до суду із відповідним позовом, при цьому спір між сторонами було вирішено в 2011 році.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню в цілому.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову в позові, разом із тим, мотивація суду щодо відмови в задоволенні позову лише з підстав пропуску позовної давності є неповною і необґрунтованою, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Оскільки в позові відмовлено в повному обсязі, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року змінити в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.