Справа № 758/5229/17 Головуючий 1 інстанція- Гребенюк В.В.
Провадження № 22-ц/824/7605/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акіонерного товариства «Київпастранс» про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із 17 березня 2010 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді прибиральника виробничих приміщень АС «Поділ» в ДП «Київпассервіс». Наказом відповідача № Н-ОС від 13 липня 2017 року її було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки на підприємстві із 03 лютого 2017 року відбулася реорганізація ДП «Київпассервіс» в ПАТ «Київпассервіс», але її не було звільнено саме за скороченням із дотриманням гарантій, а саме: з попередженням про звільнення за два місяці, виплатою вихідної допомоги за ст.44 КЗпП України та з урахуванням переважного права на залишення на роботі. Вона не давала згоди на своє звільнення, а між нею та ПАТ «Київпассервіс» ніякої угоди за ч.1 ст.36 КЗпП України не укладалося, їй не пропонували нове місце роботи. Окрім того, незаконними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку оцінила у розмірі 10000 грн. У зв`язку з наведеним просила змінити дату її звільнення із 13 січня 2017 року на день ухвалення судового рішення, змінити формулювання причин звільнення із п.1 ст.36 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17014,68 грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього заробітку 2835,78 грн., а також моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуєчись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення її

- 2 -

позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність і необгрунтованість судового рішення. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що на підприємстві відбулася реорганізація і перед звільненням керівництво ДП «Київпассервіс» її повідомило, що АС «Поділ» буде ліквідовано, а внутрішнє виробниче приміщення (туалет) буде закрите у зв`язку із змінами в організаційній структурі. Їі змусили написати заяву про звільнення за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, що є порушенням її прав, бо мали звільнити за скороченням штату із дотриманням гарантій. Вважає, що її увели в оману і звільнили шляхом обману.

Відповідач ПАТ «Київпассервіс» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лошаков Д.С. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток 29 серпня 2020 року та 18 серпня 2020 року відповідно.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила.

Представник ОСОБА_1 адвокат Лошаков Д.С. в день розгляду, тобто 24 вересня 2020 року електронною поштою подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника позивачки з таких міркувань.

По-перше, посилаючись на захворювання, представник позивачки не надав до суду доказів про перебування на лікарняному та з якого часу, як і взагалі не надав жодного доказу на підтвердження як факту захворювання, так і факту звернення до лікаря.

По-друге, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дана справа предметом якої є трудовий спір не знаходить свого вирішення більше трьох років, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.

І по-третє, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що позивака подала апеляційну скаргу, в якій грунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо незаконності і необгрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних

- 3 -

строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість її розгляду за відсутності представника позивачки, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.

Відповідач ПАТ «Київпассервіс» належно повідомлений про час розгляду справи, (судова повістка вручена 14 серпня 2020 року), не з`яиввся, приичн неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог ОСОБА_1 щодо порушення її трудових прав з боку відповідача при звільненні.

При цьому суд виходив з того, що позивачка була звільнена із займаної посади із 13 січня 2017 року згідно поданої нею заяви про звільнення за угодою сторін. Доказів, які бпідтверджували як факт змін в організації виробництва чи скорочення чисельності штату відповідача, як і доказів уведенння в оману позивачки щодо фактичних підстав звільнення з підприємства, позивачкою не надано.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.1 ст.36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ст.47 КЗпПУ).

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка із 17 березня 2010 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді прибиральника виробничих приміщень АС «Поділ».

Наказом відповідача № Н-ОС від 13 липня 2017 року її було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Звільнення позивачки вдібулося на підставі поданої нею письмової заяви про звільнення, позивачка просить звільнити її за угодою (згодою) сторін із 13 січня 2017 року.

Як вбачається із копії журналу обліку видачі трудових книжок і вкладишів до них, позивачці 13 січня 2017 року видано трудову книжку та проведено розрахунок.

Також судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 08 вересня 2016 року № 1677 ДП «Київпассервіс» було перетворено у ПАТ «Київпассервіс», а докази, які б підтверджували як факт змін в організації виробництва чи скорочення чисельності штату відповідача, так і докази уведенння в оману позивачки щодо фактичних підстав звільнення з підприємства у матеріалах справи відсутні.

- 4 -

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивачки з огляду на їх недоведеність.

Колегія суддів відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги проневрахування судом того факту, що на підприємстві відбулася реорганізація і перед звільненням керівництво ДП «Київпассервіс» повідомило пзвачку, що АС «Поділ» буде ліквідовано, а внутрішнє виробниче приміщення (туалет) буде закрите у зв`язку із змінами в організаційній структурі.

Вказані доводи не знайшли свого підтвердження і спростовуються наданими відповідачем доказами, зокрема наказом Фонду державного майна України від 08 вересня 2016 року № 1677, згідно якого ДП «Київпассервіс» було перетворено у ПАТ «Київпассервіс» і таке перетворення стосувалося виключно зміни організаціно-правової форми діяльності підприємства і не передбачало ніяких змін в організації виробництва, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка не надала доказів про це, зокрема не надала відповдіний наказ власника по підприємству про проведення заходів щодо скорочення чисельності або штату. І даних обставин судом не встановлено.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачку змусили написати заяву про звільнення за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, що є порушенням її прав.

Посилаючись на вказані обставини відповідачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували уведення її в оману при написанні заяви про звільнення за угодою сторін.

З огляду на відсутність порушення трудових прав позивачки з боку відповідача при звільненні, суд вірно відмовив у відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: