ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5966/20 Справа № 183/2582/16 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, яку в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненої скарги, з урахуванням заяви про заміну назви заінтересованої особи та заяви про розрахунок суми судових витрат, заявник посилався на те, що з 28 квітня 2017 року в Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 53853746 з примусового виконання судового рішення (виконавчий лист № 183/2582/16 від 13 лютого 2017 року) про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 400 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження; 3 295,24 грн. судових витрат, а всього 6 546,83 грн.

25 жовтня 2018 року через поштове відділення м. Першотравенська (поштове відділення 725) він отримав постанову від 22 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 53853746, винесену державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрол В.М. Однак, згідно з випискою з банківської картки НОМЕР_1 ), на яку перераховувалися стягнуті у примусовому порядку кошти з боржника ОСОБА_2 , загальна сума, стягнута державною службою та перерахована на зазначений картковий рахунок, за період з 07 серпня 2017 року по 16 жовтня 2018 рік становить 6 514,08 грн., в той час як за виконавчим листом № 183/2586/16 від 13 лютого 2017 року він повинен отримати від боржника ОСОБА_2 - 6 546,83 грн., за його підрахунками, сума боргу, що підлягає стягненню становить 32,75 грн.

А тому, заявник вважає, що рішення державного виконавця Хрол В. М. про закінчення виконавчого провадження № 53853746, є передчасним та неправомірним, а постанова про закінчення виконавчого провадження - незаконною.

У зв`язку з чим, він звернувся до суду з цією скаргою та просить:

- визнати дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрол Валерії Миколаївни, - неправомірними, а постанову від 22 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 53853746, - незаконною;

- постановити окрему ухвалу, в зв`язку з порушенням законодавства та виявлені чисельні недоліки в діяльності державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрол Валерії Миколаївни, та направити ухвалу до органів досудового розслідування;

- стягнути з Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на його користь, з урахуванням попереднього (орієнтовного) розрахунку, судові витрати у справі в розмірі 2 368,83 грн., які складаються з витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та компенсації за відрив від звичайних занять.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що перерахування 6 546,83 грн. на картковий рахунок, реквізити якого стягувач ОСОБА_1 зазначив у своїй заяві, державний виконавець здійснив у спосіб і порядок, визначений у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження та відповідно до положень ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, утримання банком 33,41 грн. комісії при здійсненні зарахування 6 546,83 грн. на картковий рахунок стягувача є питанням договірних відносин між ОСОБА_1 та установою банку і не входить до компетенції державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки рішення ґрунтується на недоведених та не повно з`ясованих обставинах, які суд безпідставно визнав встановленими, висновки суду не відповідають матеріалам справи, а тому таке судове рішення підлягає скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрол В. М. від 28 квітня 2017 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 від 19 квітня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 183/2582/16, виданого 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 400 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження, 3 295,24 судових витрат, всього 6 546,83 грн. (Т.1, а.с. 59 зворот, 60).

У своїй заяві про відкриття виконавчого провадження від 19 квітня 2017 року стягувач ОСОБА_1 зазначив про перерахування йому коштів на банківську картку, реквізити якої додав до заяви (Т. 1 а.с. 60, 61).

22 жовтня 2018 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрол В. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що рішення суду виконане, заборгованість на користь стягувача утримано у повному обсязі, виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (Т.1, а.с. 119).

На думку стягувача, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем передчасно, та має бути скасована оскільки за його підрахунками, згідно з випискою з банківської картки, до стягнення належить ще 32,75 коп.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, наданих на запит суду в копії, судом установлено, що відповідно до звіту Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про здійснені відрахування та виплати, з пенсії боржника ОСОБА_2 за виконавчим провадження № 53853746 від 11 липня 2017 року, за період з 01 серпня 2017 по 31 серпня 2018 року утримано суму у розмірі 5 684,58 грн. Також у звіті містяться відомості про залишок боргу у розмірі 697,13 грн., та суму поштового збору у розмірі 165,12 грн.

Крім того, згідно з платіжним дорученням № 1528 від 20 серпня 2018 року Новомосковським м/р ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на кар. № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 перераховано борг за виконавчим листом 183/2582/16 у сумі 697,13 грн. (Т. 1 а.с. 114 зворот).

Далі, згідно з платіжним дорученням № 1944 від 12 жовтня 2018 року Новомосковським м/р ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на кар. № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 перераховано борг за виконавчим листом 183/2582/16 в сумі 165,12 грн. (Т. 1 а.с. 117 зворот).

Таким чином, в ході примусового виконання рішення суду в рамках ВП № 53853746 на користь ОСОБА_1 з боржника ОСОБА_2 стягнуто та сплачено суму боргу у розмірі 6 546,83 грн. (5 684,58 грн. - згідно зі звітом + 697,13 грн. + 165,12 грн. згідно з платіжними дорученнями).

Також відповідно до розпорядження № 53853746 від 22 жовтня 2018 року грошові кошти у сумі 130,94 грн., що складали суму авансового внеску, сплаченого ОСОБА_1 , перераховано на рахунок стягувача (Т.1, а.с. 118).

Відповідно до наданої виписки з картки ОСОБА_1 , на яку виконавчою службою перераховувалась сума заборгованості за виконавчим листом, та таблиці стягнутих коштів з боржника за період з серпня 2017 року по жовтень 2018 року у ВП № 53853746, вищезазначені грошові суми було перераховано виконавчою службою на картку стягувача, з яких банком, який обслуговує платіжну картку стягувача, була утримана комісія за перерахування коштів на картковий рахунок, яка складає 33,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем в повному обсязі були перераховані стягувачу грошові кошти у зв`язку з виконанням виконавчого листа, пред`явленого ним до виконання. Перерахування 6 546,83 грн. на картковий рахунок, реквізити якого стягувач ОСОБА_1 зазначив у своїй заяві, державний виконавець здійснив у спосіб і порядок, визначений у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження та відповідно до положень ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, утримання банком 33,41 грн. комісії при здійсненні зарахування 6 546,83 грн. на картковий рахунок стягувача є питанням договірних відносин між ОСОБА_1 та установою банку і не входить до компетенції державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до розділу І Наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29 вересня 2016 року "Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження", видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій. 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

За ч. 1, ч. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла з моменту відкриття спірного виконавчого провадження до 28 серпня 2018 року) грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

У свою чергу, відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 47 чинного Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діє з 28 серпня 2018 року до дня закінчення спірного виконавчого провадження) грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Таким чином, ані Закон України "Про виконавче провадження", ані Наказ Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29 вересня 2016 року "Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження" не відносить можливі витрати стягувача, пов`язані з банківським обслуговуванням при зарахуванні коштів під час примусового виконання рішення суду на його рахунок, до витрат виконавчого провадження.

Крім того, з визначення поняття "витрати виконавчого провадження", що міститься у ч. 2 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", вбачається, що витрати виконавчого провадження можуть нести лише органи державної виконавчої служби і приватні виконавці, а не сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з викладеним вище, суд приходить до висновку, що витрати, понесені заявником у зв`язку з зарахуванням грошових коштів, направлених на погашення заборгованості за виконавчим листом, на його картковий рахунок у певній банківській установі, не відноситься до коштів виконавчого провадження (зокрема, до витрат виконавчого провадження).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано те, що на банківську картку було зараховано суму не в повному обсязі, а тому підстав для закінчення виконавчого провадження № 53853746 у державного виконавця не було, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що державним виконавцем в повному обсязі були перераховані стягувачу грошові кошти у зв`язку з виконанням виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко