Справа № 710/1649/19
Провадження № 2/710/91/20
УХВАЛА

19.02.2020 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Харченко Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шполянської міської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 від 25.05.2013, укладений між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 197 по Звенигородському РАЦС в м. Звенигородка Черкаської області; визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок. 1-А, веранда «а» , погріб «Б», сарай літня кухня «В», прибудова «в», колодязь №1, огорожа №2 вартістю 84040 гривень, яке належало ОСОБА_4 .

Позов позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Іскрене Шполянського району, між нею та ОСОБА_4 в усній формі, було укладено угоду про купівлю у неї домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 . Відповідно до їхньої угоди ОСОБА_4 передала позивачу ключі від названого домоволодіння, а позивач, в свою чергу, заплатив останній за домоволодіння 5000,00 гривень. В підтвердження їхніх домовленостей ОСОБА_4 надала розписку про те, що вона отримала від позивача гроші в сумі 5000 гривень за продане нею домоволодіння та зобов`язувалась оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Після передачі позивачу домоволодіння та складання розписки ОСОБА_4 виїхала в м. Звенигородка до доньки ОСОБА_3 (третя особа по справі). Таким чином, позивач та ОСОБА_4 виконали всі домовленості, окрім нотаріального посвідчення договору, тобто відбулось фактичне виконання договору і позивач став проживати в АДРЕСА_1 . Даний факт можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Приблизно в квітні 2017 року, намагаючись переоформити домоволодіння відповідно до домовленостей, позивач довідався, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивачу стало відомо про те, що за життя ОСОБА_4 не встигла виготовити правовстановлюючих документів на зазначене домоволодіння, хоча вона являлась власником на підставі запису в погосподарській книзі Іскренської сільської ради. ОСОБА_3 надала позивачу нотаріально засвідчену заяву від 01.07.2019 про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_4 і таким чином у неї немає правових підстав посприяти позивачу в оформленні домоволодіння. Більше того, на запит позивача до Звенигородського нотаріуса(за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ) про наявність спадкоємців позивач отримав відповідь про те, що ніхто з спадкоємців не зареєстрований. На звернення позивача в Іскренський старостат Шполянської ОТГ йому повідомили про те, що оскільки після смерті ОСОБА_4 спадкоємців немає, то куплене ним домоволодіння є фактично відумерлою спадщиною, а для захисту свого майнового права позивачу необхідно звертатись до суду.

У судове засідання позивач з`явився, вказав, що позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з`явився, подав заяву про визнання позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем позову, керуючись положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що таке визнання суперечить Закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Як на підставу позову позивач посилається на ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно ст. 657 ЦК України (у редакції чинній на момент написання розписки) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України (у редакції чинній на момент написання розписки) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції чинній на момент написання розписки) договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст.182 ЦК України (у редакції чинній на момент написання розписки) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції чинній на момент написання розписки) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції чинній на момент написання розписки) встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку згідно з законодавством, чинним станом на 25.05.2013, укладався в письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню та обов`язковій державній реєстрації, норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується, момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Крім того, позивач посилається на те, що ОСОБА_3 донька померлої ОСОБА_4 надала йому нотаріально засвідчену заяву про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_4 і таким чином у неї немає правових підстав посприяти позивачу в оформленні домоволодіння. Однак, вказана заява була написана 01.07.2019, в той час як часом відкриття спадщини, тобто днем смерті ОСОБА_4 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем першої черги, у разі небажання приймати спадщину мала відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки ОСОБА_3 цього не зробила та, як встановлено судом, на момент смерті остання була зареєстрована за однією адресою з померлою ОСОБА_4 , тому ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, на момент смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 виповнилося 66 років, тобто вона досягла пенсійного віку і у зв`язку з цим має право на обов`язкову частку у спадщині, тому задоволення позовних вимог є порушенням майнових прав третьої особи.

Вищевказані обставини свідчать про відсутність підстав для прийняття судом визнання позову відповідачем та продовжити судовий розгляд.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.198, 200, 206, 260, 261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем Шполянською міською радою ОТГ позову ОСОБА_1 до Шполянської міської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно і продовжити судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Побережна