Справа № 629/2056/20
Номер провадження 2/629/776/20
02.10.2020 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді -Мицик С.А., при секретарі судових засідань - Заводяній О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інша ѕ частки квартири належала ОСОБА_2 . Зазначив, що ОСОБА_2 не була громадянкою України, померла, у зазначеній квартирі не проживала жодного дня, не користувалася нею. Позивач мешкає у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нерухомим майном, доглядає та утримує, робить ремонти, сплачує комунальні платежі. У зв`язку з чим просив визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у порядку набувальної давності.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задовольнити його позовні вимоги.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи її відсутності та вирішити справу на розсуд суду.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів.
Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до копій Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 ( ј частка) та ОСОБА_2 (3/4 частки) (а.с.8-10).
З довідки про стан заборгованості по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та станом на 01.11.2019 року за вказаною адресою відсутня заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення, опалення, управління багатоквартирними будинками, вивезення ТПВ (а.с.14).
Згідно повідомлення в.о. завідуючої Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. від 28.07.2020 року №676/0116 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а с.30).
З акту про непроживання особи у житловому приміщенні від 12.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше 15-ти років.
Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.
Враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, а саме ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт у квартирі, суд вважає, що його позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.335,344 ЦК України, ст.ст.12,81,247,263-265 ЦПК України, суд,-
Позов- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 3/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик