07.02.2020 Справа № 363/1292/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м.Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., секретаря Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

У березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якій просив визнати недостовірною та такою, що принижує мою честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_3 в коментарі до публікації на сторінці групи «ІНФОРМАЦІЯ_1» у мережі Facebook з зазначенням по відношенню до мене наступних висловлювань: « А ОСОБА_4 хоч би раз підняла свій зад і щось зробила, окрім того що бухає, кидається ужрана на машини і трах…ся під вербою із Головою…. ах да…уже не під вербою… вже і дома можна!»; зобов`язати ОСОБА_3 спростувати викладену недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу поширення, а саме протягом 10 днів з дня набрання рішення в даній справі законної сили спростувати поширену нею інформацію у такий же спосіб, у який вона поширювалася, шляхом опублікування рішення суду у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» та викладення інформації наступного змісту: «Увага! Спростування. Шановні користувачі. «ОСОБА_3» спростовує поширену інформацію, а саме: « А ОСОБА_4 хоч би раз підняла свій зад і щось зробила, окрім того що бухає, кидається ужрана на машини і трах…ся під вербою із Головою…. ах да…уже не під вербою… вже і дома можна!». Та приносить свої вибачення Голові Козаровицької сільської ради ОСОБА_1 »; стягнути з ОСОБА_3 на мою користь моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.; визнати недостовірною та такою, що принижує мою честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_2 в публікації в ІНФОРМАЦІЯ_2 та в коментарі і відповіді на пости інших користувачів до даної публікації на сторінці групи «ІНФОРМАЦІЯ_1» у мережі Facebook з зазначенням по відношенню до мене наступних висловлювань: «... Стояла сзади «головы», смотрела на него и афигевала, когда играл Гимн Украины , мой 3-х летний сын положил руку на сердце, а этот бугай нет. Какой там Гимн, там надо было думать где бухаловку намечать в честь последнего звонка...», « Им хорошо и это главное , они туда не ходят, дети у них взрослые, доходы побольше и отдых естественно покруче, а на нас они плевать хотели. Вот так и живем. Как говорила моя учительница, дай ей Бог здоровья «Рыба гниет с головы»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати викладену недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу поширення, а саме протягом 10 днів з дня набрання рішення в даній справі законної сили спростувати поширену нею інфор+мацію у такий же спосіб, у який вона поширювалася, шляхом опублікування рішення суду у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» та викладення інформації наступного змісту: «Увага! Спростування. Шановні користувачі. «ОСОБА_2» спростовує поширену інформацію, а саме: «... Стояла сзади «головы», смотрела на него и афигевала, когда играл Гимн Украины , мой 3-х летний сын положил руку на сердце, а этот бугай нет. Какой там Гимн, там надо было думать где бухаловку намечать в честь последнего звонка...», « Им хорошо и это главное, они туда не ходят, дети у них взрослые, доходы побольше и отдых естественно покруче, а на нас они плевать хотели. Вот так и живем. Как говорила моя учительница, дай ей Бог здоровья «Рыба гниет с головы». Та приносить свої вибачення Голові Козаровицької сільської ради ОСОБА_1 »; стягнути з ОСОБА_2 на мою користь моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.; стягнути з відповідачів на мою користь понесені мною судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 768 грн. 40 коп. з кожної.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2004 року і по теперішній час ОСОБА_1 працює на посаді голови Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. За період роботи на цій посаді він зарекомендував себе, як відповідальний та досвідчений керівник, порядна людина та професіонал своєї справи. Загальний стаж роботи ОСОБА_1 на цій посаді складає чотирнадцять з половиною років. За весь час трудової діяльності жодних нарікань не було. В колективі завжди поважали та вважали добропорядною, чесною та відповідальною людиною. На сьогоднішній день в мережі Інтернет через офіційний сайт «Фейсбук» зареєстрована сторінка (аккаунт) ІНФОРМАЦІЯ_1 з посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 . Досить велика кількість людей отримує інформацію щодо населеного пункту, коментує публікації викладені на сторінках села. Однак, у ІНФОРМАЦІЯ_2, у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4було викладено ряд публікацій в яких викладені неправдиві факти та поширена недостовірна інформація, яка принижує мою честь та гідність як громадянина України, а також ділову репутацію, як Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області.Зокрема, відповідач ОСОБА_3 шляхом поширення через мережу Інтернет, використовуючи свій обліковий запис «ОСОБА_3 », поширила інформація, наступного змісту: (мова оригіналу) « А ОСОБА_4 хоч би раз підняла свій зад і щось зробила, окрім того що бухає, кидається ужрана на машини і трах…ся під вербою із Головою…. ах да…уже не під вербою… вже і дома можна!».Крім того, відповідач ОСОБА_2 використовуючи свій обліковий запис «ОСОБА_2 », поширила інформація, наступного змісту: (мова оригіналу)- « Стояла сзади «головы », смотрела на него и афигевала, когда играл Гимн Украины , мой 3-х летний сын положил руку на сердце, а этот бугай нет. Какой там Гимн, там надо было думать где бухаловку намечать в честь последнего звонка...», « Им хорошо и это главное , они туда не ходят, дети у них взрослые, доходы побольше и отдых естественно покруче, а на нас они плевать хотели. Вот так и живем. Как говорила моя учительница, дай ей Бог здоровья «Рыба гниет с головы».Інформація, наведена у статтях безпосередньо мене стосується та побудована у формі образливих та принизливих тверджень.Крім грубих та образливих висловів на мою адресу, відповідачі заявляють у своїх статтях про факти, які є неправдивими, з наміром принизити мене, як голову сільської ради. Своїми публікаціями відповідачі також націлено принижують мою гідність та авторитет, як очільника сільської ради в очах громадян села. Як зазначалося вище поширена відповідачами недостовірна інформація негативно вплинула на імідж сприяла зниженню авторитету, як відповідального голови сільської ради, підриву довіри до його діяльності.За таких обставин вважаю, що цілком справедливим буде стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі по 2 500 грн. з кожної. На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача - адвокат Березинець К.Г. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що позивач з 2004 року і по теперішній час працює на посаді голови Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області.

На сьогоднішній день в мережі Інтернет через офіційний сайт «Фейсбук» зареєстрована сторінка (аккаунт) ІНФОРМАЦІЯ_1 з посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ОСОБА_3 шляхом поширення через мережу Інтернет, використовуючи свій обліковий запис «ОСОБА_3 », поширила інформацію, наступного змісту: (мова оригіналу) « А ОСОБА_4 хоч би раз підняла свій зад і щось зробила, окрім того що бухає, кидається ужрана на машини і трах…ся під вербою із Головою…. ах да…уже не під вербою… вже і дома можна!».

Відповідач ОСОБА_2 використовуючи свій обліковий запис «ОСОБА_2 », поширила інформація, наступного змісту: (мова оригіналу)- « Стояла сзади «головы », смотрела на него и афигевала, когда играл Гимн Украины , мой 3-х летний сын положил руку на сердце, а этот бугай нет. Какой там Гимн, там надо было думать где бухаловку намечать в честь последнего звонка...», « Им хорошо и это главное , они туда не ходят, дети у них взрослые, доходы побольше и отдых естественно покруче, а на нас они плевать хотели. Вот так и живем. Как говорила моя учительница, дай ей Бог здоровья «Рыба гниет с головы».

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачами є оціночним судженням з допустимою у демократичному суспільстві критикою фізичних осіб.

Суд дійшов до такого висновку, виходячи з такого.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12 лютого 2004 року, Комітет Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Резолюцією Ради Європи 1165 1998 року про право на приватність передбачено, що публічні фігури - це особи, які займають державні посади і/чи використовують державний ресурс, а також усі ті, хто відіграє певну роль у громадському житті, чи то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи будь-якій іншій сфері.

Таким чином, позивач є публічною фігурою, оскільки він обіймає посаду голови Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Тобто з цього рішення вбачається, що навіть образлива форма висловлювання не перешкоджає віднесенню його до оціночного судження.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування».

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження».

Судом встановлено, що поширення відповідачами вказаної у мережі Інтернет інформації є висловлюванням виключно свого суб`єктивного ставлення та надання власної оцінки.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Разом з тим, поширена інформація про позивача не носить негативний характер, виходячи з наведених обставин, у зв`язку з чим право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації не порушене.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде 17 лютого 2020 року.

Головуючий: М.Б. Баличева