справа № 489/3649/19
провадження №2/489/415/20
04 вересня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно,
У липні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить виділити їй в натурі зі спільної часткової власності 41/100 частину нежитлових приміщень загальною площею 55,4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити її право власності у спільній частковій власності; визнати за нею право власності на нежитлове приміщення загальною площею 22,7 кв.м. за вищевказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1845 від 22.09.2006 їй та відповідачу було надано право для оформлення права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу на 59/100 часток нежитлового приміщення а позивачу на 41/100. 22.11.2006 сторони отримали свідоцтва про право власності на нерухоме майно на вищевказане нежитлове приміщення у зазначених частках. Сторони між собою визначились, що кожен користується окремим нежитловим приміщенням, а саме: позивач приміщенням площею 22,7 кв.м., а відповідач - 32,7 кв.м.
Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1773 від 21.08.2007 59/100 частинам вищевказаного житлового приміщення надано нову адресу: АДРЕСА_1 . Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1981 від 25.09.2007 відповідач набула право на оформлення права власності на нежитлові приміщення загальною площею 32,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а 08.10.2007 відповідач отримала свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Таким чином, право відповідача у спільній частковій власності припинилось. В 2019 році позивач вирішила розпорядитися належною їй часткою нежитлового приміщення, але їй стало відомо що відповідач виділила свою частину в натурі. Відповідач відмовилась укладати з позивачем договір про поділ часток у спільній частковій власності на спірне майно в натурі, або інший договір про виділ майна в натурі. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 01.09.2020 на 11:10 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач причини своєї неявки не повідомила, правом на подання відзиву на позов не скористалась. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.09.2006 №1845 вирішено оформити право власності ОСОБА_2 на 59/100 та ОСОБА_1 на 41/100 часток нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 22.11.2006 сторони отримали свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у вищевказаних розмірах.

Таким чином позивачу на праві власності належить 41/100 частки спірного нерухомого майна, а відповідачу 59/100 частки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.09.2019 № 181677838.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1773 від 21.08.2007 59/100 частині нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 надано нову адресу: АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1981 від 25.09.2007 вирішено оформити право власності на нежитлові приміщення, що розташовані на другому поверсі будівлі за літ. А-5 по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 08.10.2007 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, яке міститься в досліджуваній судом інвентаризаційній справі №27838, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлові приміщення загальною площею 32,7 кв.м. на другому поверсі в житловій будівлі літ. А-5, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту статті 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до статті 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Таким чином, враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи що позивач просить виділити її в натурі нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру її частки у спільній частковій власності, зважаючи на те, що частка іншого співвласника - ОСОБА_3 була виділена із наданням нежитловим приміщенням окремої адреси, а також те, що в позивача відсутній інший спосіб захисту цивільних прав та інтересів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 158, 263-265 ЦПК України,суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ в натурі частки нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 41/100 частки нежитлових приміщень на другому поверсі будівлі за літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 22,7 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення на другому поверсі будівлі за літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності нежитлове приміщення на другому поверсі будівлі за літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 22,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Інформація про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 04.09.2020.

Суддя І.В.Коваленко