Справа № 352/129/19
Провадження № 22-ц/4808/944/20
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником ОСОБА_1 , на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене у складі судді Струтинського Р.Р. 04 червня 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

22.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 ро звільнення від сплати аліментів та сплати заборгованості по аліментах.

Позов мотивував тим, що з 04.08.2010 року по 18.06.2013 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з відповідачкою. Судовим наказом Тисменицького районного суду від 01.09.2017 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дочки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного судового наказу 01.01.2018 року відкрито виконавче провадження. Станом на 01.01.2019 року утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 15 937,50 грн.

Зазначив, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.11.2012 року він є інвалідом другої групи загального захворювання та отримує соціальну допомогу в розмірі 1 452 грн. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №382012 за період з 26.02.2012 року по 28.03.2012 року йому встановлено діагнози: забій головного мозку важкого ступеню із стисненням в/мозковими гематомами лобної і скроневої частки; набряк і дислокація головного мозку; перелом потиличної кістки; забій м`яких тканин голови; в неврологічному статусі виражений менінгеальний симптомокомлекс. 26.12.2012 року він переніс операцію декомпресивної трепанації черепа у правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, дренування субдурального простору. Виписками із медичної карти стаціонарного хворого №735112 за період з 17.02.2012 року по 06.05.2012 року, №859912 за період з 07.05.2012 року по 24.05.2012 року, №1825912 за період з 26.09.2012 року по 28.09.2012 року, консультаційним висновком спеціаліста №2907 від 18.07.2013 року, випискою з історії хвороби №3413 за період з 27.05.2014 року по 06.06.2014 року, епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №1142514 за період з 17.06.2014 року по 26.06.2014 року йому підтверджено попередні діагнози, а також встановлено нові діагнози та супутні захворювання. Згідно консультаційного висновку ОКЛ від 16.04.2018 року він вважається хворим з 2012 року з діагнозом: оперова декомпресивна трепанація черепа, у нього наявні залишкові явища важкої гематоми (2012 рік) внаслідок травми в побуті, післятравматичний церебральний арахноїдит з лівобічною пірамідною недостатністю, симптоматична епілепсія.

Посилаючись на те, що на підтримання здоров`я йому рекомендовано проводити відповідні лікувальні та профілактичні заходи, для яких потрібні чималі кошти, внаслідок хвороби він є непрацездатним, всю свою пенсію змушений витрачати на ліки, просив звільнити його від сплати аліментів та сплати заборгованості по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15 937,50 грн.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 04.06.2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів у зв`язку з наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тієї самої підстави.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04.06.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по судовому наказу №352/1490/17 від 01.09.2017 року в розмірі 15 937,50 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) в розмірі 768,40 грн.

Рішення мотивовано тим, що позивач з 2012 року хворіє тяжкою хворобою, не працює, єдиним його доходом є соціальна допомога, і саме через ці обставини, що мають істотне значення, виникла заборгованість по аліментах, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що з часу розірвання шлюбу позивач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дочки, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися в суд із заявою про видачу судового наказу. 01.09.2017 року Тисменицький районний суд видав судовий наказ, яким стягнув з позивача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, даний судовий наказ позивачем не виконується. З часу присудження аліментів (30.08.2017 року) і аж до травня 2019 року ОСОБА_2 не сплачував жодної копійки, в результаті чого утворилася заборгованість за період з 30.08.2017 року по 31.12.2018 року в розмірі 15 937,50 грн., що підтверджується наданим нею розрахунком. Даний розрахунок свідчить про те, що суд неправильно визначився з періодом утвореної заборгованості та задовольнив позов злісного неплатника аліментів, не надаючи жодної оцінки доказам, поданим стороною відповідача.

Суд не взяв до уваги і ту обставину, що у зв`язку із ухиленням ОСОБА_2 від сплати аліментів, 30.10.2018 року слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України, за фактом злісного ухилення від сплати аліментів ОСОБА_2 , в якому вона визнана потерпілою від злочину.

Більше того, при ухваленні оскаржуваного рішення судом повністю проігноровані інтереси малолітньої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти з ОСОБА_2 , що є грубим порушення Конвенції про права дитини.

Також апелянт вказує, що при зверненні в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів нею було визначено їх мінімально можливий розмір, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте позивач жодним чином не намагався хоч якось приймати участь в утриманні дитини, посилаючись на те, що він є інвалідом і часто хворіє. У зв`язку з наведеним в серпні 2018 року вона звернулася в суд з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 30.08.2017 року по 30.06.2018 року в розмірі 8 795,72 грн. Рішенням Тисменицького районного суду від 27.02.2019 року її позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 30.08.2017 року по 30.06.2018 року включно в розмірі 4 400 грн. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.06.2019 року вказане рішення в частині розміру стягнутої пені залишене без змін. При цьому, апеляційний суд вказав, що при виявленні бажання інвалід не позбавлений права на працевлаштування з урахуванням індивідуальної програми реабілітації. Також суд зазначив, що доводи ОСОБА_2 про те, що 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з якого йому нараховуються аліменти, перевищує 50 відсотків призначеної йому державної соціальної допомоги, тому постійно утворюється заборгованість і надалі він не має жодної можливості сплачувати ще й пеню, не заслуговують на увагу, оскільки значний розмір заборгованості утворився з вини відповідача, який не сплачував аліменти з доходу та не повідомив державного виконавця протягом тривалого часу (двадцять місяців поспіль) про джерело доходу, а також не представив доказів про використання ним можливості працевлаштування з урахуванням індивідуальної програми реабілітації. Однак, суд першої інстанції наведені висновки апеляційного суду до уваги не взяв.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд, на думку апелянта, не врахував, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано виписки із медичної карти стаціонарного хворого виключно за 2012 рік. Інші медичні документи свідчать лише про те, що з часу встановлення інвалідності ОСОБА_2 час від часу проходив амбулаторне лікування, що жодним чином не заважало йому працювати (з урахуванням стану його здоров`я). Крім того, долучені позивачем документи свідчать лише про те, що жодних змін його здоров`я та матеріального стану не відбулося, а мають місце лише залишкові явища перенесеної травми. Зауважує, що в період, за який утворилася заборгованість, позивач не знаходився на постійному стаціонарному лікуванні, увесь час отримував соціальну допомогу, а тому мав змогу сплачувати аліменти.

Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно стягнув з неї судовий збір у дохід держави. Вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то такі витрати мають компенсуватися за рахунок держави.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 04.08.2010 року по 18.06.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_3 .

Судовим наказом Тисменицького районного суду від 01.09.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з несплатою позивачем аліментів станом на 01.01.2019 року утворилася заборгованість за період з січня 2018 року по грудень 2018 року в розмірі 15 937,50 грн., що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця (а.с. 115 в т. 1).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Судом встановлено, що позивач з 2012 року хворіє тяжкою хворобою, що підтверджується копіями виписок із медичної карти стаціонарного хворого №382012 від 28.03.2012 року, №735112 від 06.05.2012 року, №859912 від 24.05.2012 року, №1825912 від 28.09.2012 року, копією консультаційного висновку спеціаліста №2907 від 18.07.2013 року, копією виписки-епікризу з історії хвороби №3413 від 06.06.2014 року, копією епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №1142514 від 26.06.2014 року, відповідно до яких позивачу встановлено основний діагноз - забій головного мозку важкого ступеню із стисненням в/мозковими гематомами лобної і скроневої частки, перелом потиличної кістки, а також встановлено ряд супутніх захворювань та ускладнень після перенесеної у 2012 році черепно-мозкової травми (а.с. 57-64 в т. 1).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста ОКЛ від 16.04.2018 року позивач вважається хворим з 2012 року з діагнозом: оперова декомпресивна трепанація черепа, у нього наявні залишкові явища важкої гематоми (2012 рік) внаслідок травми в побуті, післятравматичний церебральний арахноїдит із лівобічною пірамідною недостатністю, симптоматична епілепсія (а.с. 50 в т. 1).

Протягом 2018-2019 років в позивача ставалися часті епілептичні напади, про що свідчать витяги з журналу реєстрації виїздів по комунальному закладу «Івано-Франківська станція швидкої медичної допомоги» №79 від 26.07.2018 року та №77 від 28.08.2019 року (а.с. 49, 171 в т. 1).

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.11.2012 року та копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №909618 від 23.05.2012 року вбачається, що позивачу встановлена друга група інвалідності загального захворювання безстроково (а.с.17, 18 в т. 1).

Копіями довідок Департаменту соціальної політики №4293 від 10.07.2018 року та №8795 від 23.11.2018 року підтверджується, що позивачу виплачується державна соціальна допомога як інваліду другої групи в розмірі 1 452 грн. (а.с. 41, 48 в т. 1).

На підтвердження витрат на власне лікування, тобто купівлю медикаментів за рекомендаціями лікарів, позивачем надано суду чеки за 2017-2018 роки (а.с. 51-56 в т. 1).

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вважав наявними підстави для звільнення позивача від сплати аліментів.

Разом з тим, враховуючи, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, конституційного обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло закріплення в СК України, а також, що позивач отримує соціальну допомогу по інвалідності і частково в змозі був сплачувати аліменти, суд помилково дійшов висновку про звільнення позивача від усієї заборгованості по аліментах з часу їх присудження з 30.08.2017 року і до 31.12.2019 року в розмірі 15 937,50 грн., а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині слід змінити, частково звільнивши ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 за період з 01.07.2018 року по 31.12. 2018 року в розмірі 5 873,50 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 04 червня 2020 року в частині розміру заборгованості ОСОБА_2 по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та періоду звільнення його від сплати заборгованості по аліментах змінити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по судовому наказу №352/1490/17 від 01 вересня 2017 року в розмірі 5 873,50 грн. за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

В решті рішення Тисменицького районного суду від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року