Справа № 461/6469/19 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3508/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Бідненка Василя Миколайовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Зубачик Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що старшим слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції Андрієвською Г .Й . проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000270 від 17.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим. Вважає, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст. 2 КПК України в частині швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду. Зазначає, що у вказаній справі особі, яка завдала тілесні ушкодження потерпілому, не повідомлено про підозру. Натомість, постановами слідчого неодноразово закривалося дане кримінальне провадження, які у подальшому були скасовані постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Ковальчука О. від 17.07.2018 року та ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М.Я. від 15.02.2019 року. Цими ухвалами було встановлено, що слідчим неналежно проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000270, оскільки таке триває більше трьох років, є неефективним та безрезультатним. Позивач вважає, що такою бездіяльністю працівників Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області йому завдано моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., яка полягає у щоденних сильних душевних стражданнях та моральних переживаннях, як потерпілої сторони у справі, оскільки держава в особі органу досудового розслідування не може захистити його порушене право, яке підлягає захисту. Тому просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що порушення строків досудового розслідування та його неефективність не завдають позивачу моральної шкоди. Звертає увагу на те, що період між слідчими діями, які були проведені становить більше ніж три роки, що свідчить про неповноту, неефективність, затягування та неправомірну бездіяльність досудового розслідування, що своєю чергою викликає у позивача душевні переживання та моральні страждання, як потерпілої особи у справі. Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, посилається на ст. 1173 та ст. 1174 ЦК України.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

17 січня 2020 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи такої є безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Посилається на те, що на момент подання позову бездіяльність посадових осіб органу державної влади не визнано незаконними, в позовних вимогах позивач не просить суд визнати їх такими, а тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача позивачу було завдано шкоду, яка знаходиться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із вказаними діями відповідача і підлягає відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

07 лютого 2020 року від Головного управління Національної поліції України у Львівській областінадійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Посилається на те, що обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої посадовою особою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документу, який набрав законної сили та визначає дії саме незаконними. Звертає увагу на те, що свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтував бездіяльністю слідчого у зв`язку із скасуванням постанов про закриття кримінального провадження, проте жодним рішенням суду не визнано такі дії чи бездіяльність незаконними. Також зазначає, що позивач не навів жодних доказів щодо характеру, глибини та тривалості страждань. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи встановлено, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі про відшкодування моральної шкоди, у якій ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та у відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що старшим слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції Андрієвською Г.Й . проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000270 від 17.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим.

З матеріалів справи встановлено, що це кримінальне провадження неодноразово закривалося у зв`язку з відсутністю складу злочину, проте надалі, постанови про закриття кримінального провадження були скасовані постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Ковальчука О. від 17.07.2018 року та ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М.Я. від 15.02.2019 року.

Крім цього, в матеріалах справи є підтвердження того, що позивач неодноразово звертався до органів державної влади, зокрема до СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області, слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області, ГУ НП у Львівській області, Прокуратури Львівської області з приводу недотримання органом досудового розслідування розумних строків проведення досудового розслідування та бездіяльності посадових осіб ГУ НП у Львівській області під час здійснення слідства.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про недоведеність позивачем факту заподіяння відповідачами йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження та настанням шкоди. Сам по собі факт, що прийняті слідчим поліції у порядку КПК України процесуальні рішення про закриття кримінального провадження були скасовані, не свідчить про наявність вини, заподіяння шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною моральною шкодою.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що крім цього, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Зазначені позивачем обставини не вказують на наявність в діях працівників органів поліції ознак заподіяння йому моральної шкоди, відповідальність, за яку повинна нести держава.

Хоча постанови слідчого про закриття кримінального провадження і були скасовані судом з підстав їх невідповідності процесуальним нормам КПК України, однак жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок прийняття цих постанов було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача справа не містить.

При цьому, як уже зазначалося вище, процесуальні порушення, які були допущені слідчим при проведенні досудового слідства в кримінальному провадженні були усунуті постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Ковальчука О. від 17.07.2018 року та ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М.Я. від 15.02.2019 року, якими скасовані постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження неправомірної постанови у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем не доведено факту завдання шкоди діями працівників органів поліції, а рішення, якими скасовані постанови про закриття кримінального провадження, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржене рішення постановлено з додержанням вимог закону, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бідненка Василя Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.