ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6696/19
Провадження № 2/210/547/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" вересня 2020 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді Хлистуненко О.В.
секретаря судового засідання Недолуги Л.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд -
Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовом зазначила, що за договором дарування частки квартири від 09.02.2018 року, вона прийняла від ОСОБА_2 у власність 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2018 року їх шлюб з ОСОБА_2 розірвано. В січні 2018 році відповідач ОСОБА_2 забрав свої останні речі і виїхав на інше постійне місце проживання, та з січня 2018 року по теперішній час в квартирі за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує. Відповідач не є власником чи співвласником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Тому, просить суд усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 права користування власністю квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Також, додала, що хто є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , їй не відомо.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Правом на відзив не скористався.
Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування 1/2 частки квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №115 (а.с. 12-13, 14, 15).
У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, зокрема, відповідач ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою «Нова Ком» №87 від 13.11.2019 року (а.с. 18).
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 18).
З Акту від 19.11.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 з січня 2018 року не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Частиною 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Таким чином, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати одне з одним дії по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності використовують свої права по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. У разі розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном або непогодження із питаннями щодо здійснення повноважень у розпорядженні спільним майном, спір може бути вирішено судом.
По відношенню одне до одного співвласники зобов`язані погоджувати свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв`язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їх повноважень. Обов`язки співвласників можуть бути як активні так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, у якому визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не передбачена обов`язкова форма, тому вони можуть бути укладені як в усній, так і у письмовій, чи нотаріально посвідчуватися.
Отже, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній спільній часткові власності, а тому співвласники щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємоузгодженими, внаслідок чого вчинення одним співвласників, тобто ОСОБА_1 будь-яких дій щодо усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, без згоди іншого співвласника, свідчить насамперед про порушення його прав як співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Проте, позивач ОСОБА_1 не надала відомості щодо другого співвласника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства, зокрема й уникнення порушення прав співвласника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 22 вересня 2020 року.
Суддя: О. В. Хлистуненко