Справа № 203/2689/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позиваки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права особистої власності, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що 02.03.2002 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 .. 05.03.2013 року разом із чоловіком та своєю донькою ОСОБА_5 повернулись до України. Оскільки ні вона, ні її чоловік та донька не мали наміру повертатись до Російської Федерації, вона продала належне їй на праві особистої приватної власності майно, що находилось на території Російської Федерації у Ханти-Мансійському автономному окрузі Югра в м.Лангепас, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а також все належне їй рухоме майно. Вказану квартиру продала за 2100000 руб., що еквівалентно 63500 доларам США на момент укладання договору купівлі-продажу 26.08.2013 року. В свою чергу, цю квартиру вона купила 08.12.2008 року за 1600000 руб, що еквівалентно на момент укладання договору 57000 доларів США, за кошти, які отримала від продажу 08.12.2008 року своєї та її доньки трикімнатної квартири по АДРЕСА_2 , яка була продана за 1800000 руб., що еквівалентно 64000 доларам США. До 2001 року ця квартира була її особистою власністю, а у 2001 році, в зв`язку із необхідністю обов`язку забезпечити житлом свою неповнолітню доньку, вона подарувала їй половину зазначеної квартири. Зазначена квартира належала їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в березні 2000 року, до знайомства з ОСОБА_4 . Повернувшись до України вона почала шукати житло та 05.10.2013 року за договором купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_3 (на теперішній час м.Дніпро) за 79979 грн. 02.07.2015 року вона купила квартиру АДРЕСА_4 , яка була придбана за кошти, отримані від її тітки ОСОБА_6 , отримані нею за кошти, одержані від продажу належної їй квартири по АДРЕСА_5 . 05.07.2017 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2017 року. За вказаних обставин, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за її особисті кошти, одержані від продажу належного їй особисто майна в Російській Федерації, а квартира АДРЕСА_4 придбана за кошти отримані від її тітки ОСОБА_6 , які також є її особистою власністю, позивачка просила визнати за нею право особистої власності на вказані квартири. Також зазначила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, останній втратив статус члена її сім`ї, в зв`язку з чим просила усунути їй перешкод в здійснення права власності квартирою АДРЕСА_3 шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_4 в зустрічному позові посилався на те, що він до шлюбу володів однокімнатною квартирою, яку продав, перебуваючи у шлюбі із позивачкою. В свою чергу, остання продала належну їй половину трикімнатною квартири, що була нею придбана до шлюбу. За виручені від продажу кошти та кошти, які він заробляв, ними було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В вересні 2013 року за сімейними обставинами вони вирішили переїхати до України, в м.Дніпро, в зв`язку з чим продали належну їм квартиру та за виручені кошти придбали квартиру АДРЕСА_3 . В липні 2015 року за спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_4 . В зв`язку з цим, ОСОБА_4 проси визнати набуте майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ, визнавши за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні представники сторін, посилаючись на викладені в заявах по суті справи обставини, просили задовольнити заявлені сторонами позовні вимоги.

Заслухавши представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що останні з 02.03.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2017 року.

В період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за договором купівлі-продажу від 05.10.2013 року було придбано квартиру АДРЕСА_3 (на теперішній час м.Дніпро), а за договором купівлі-продажу від 02.07.2015 року - квартиру АДРЕСА_4 .

Покупцем за вказаними договорами виступала ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу Учителева) та за нею було здійснено державну реєстрацію права власності на вказане спірне нерухоме майно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

На підтвердження своїх доводів та позовних вимог позивачкою за первісним позовом було надано копію договору купівлі-продажу від 22.01.2000 року, з якої вбачається факт придбання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_6 . Відповідно до п.5 договору вартість продажу квартира склала 150000 руб.

Згідно договору дарування від 16.10.2001 року Ѕ частина вказаної квартири ОСОБА_3 була подарована своїй доньці ОСОБА_5 .

За договором купівлі-продажу від 08.12.2008 року ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п.2.1 договору квартира придбана за ціною 1600000 руб.

09.12.2008 року ОСОБА_7 (Учителевою) від свого імені та від імені її доньки було продано квартиру АДРЕСА_6 . Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу ціна продажу склала 1830000 руб.

За договором купівлі-продажу від 06.08.2013 року квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 було продано за 2100000 руб.

На підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2013 року ОСОБА_7 за 74979 грн. придбано квартиру АДРЕСА_3 .

При нотаріальному посвідченні вказаного договору ОСОБА_4 05.10.2013 року було надано нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на укладання та підписання його дружиною ОСОБА_7 договору купівлі-продажу вказаної вище квартири.

За договором купівлі-продажу від 02.07.2015 року ОСОБА_7 за ціною 145017 грн. придбано квартиру АДРЕСА_4 .

При нотаріальному посвідченні вказаного договору ОСОБА_4 05.10.2013 року було надано нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на укладання його дружиною ОСОБА_7 договору купівлі-продажу вказаної вище квартири за спільні кошти.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_4 було надано копію договору купівлі-продажу від 08.02.2003 року, відповідно до якого ним за 138829 руб. 61 коп. було придбано квартиру АДРЕСА_7 , за умови щомісячних сплат в рахунок вартості придбаної квартири в сумі 3856 руб. 37 коп.

За договором купівлі-продажу від 19.12.2003 року вказана квартира була продана ОСОБА_4 за ціною 380000 руб.

З наданих відповідачем копій трудової книжки, виписки з особового рахунку застрахованої особи, відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників-податків, вбачається, що ОСОБА_4 з 1988 року та по теперішній час постійно працював та, відповідно, мав постійне джерело доходу.

Перевіряючи доводи сторін, суд враховує, що квартиру АДРЕСА_6 , позивачкою було продано 09.12.2008 року.

В той час, як квартира АДРЕСА_1 була придбана раніше 08.12.2008 року.

З моменту реєстрацію шлюбу між сторонами та на момент придбання зазначеної вище квартири, позивачка не працювала та власних доходів не мала (доказів іншого останньою суду не представлено). В свою чергу відповідач в цей період працював, а також мав дохід, отриманий від продажу ним 19.12.2003 року квартири АДРЕСА_7 .

Вказане свідчить про те, що квартира АДРЕСА_1 , придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі для спільного проживання однією сім?єю, була їх спільної сумісною власністю.

Також суд враховує, що вказана квартира була продана 06.08.2013 року безпосередньо перед переїздом до України та після повернення на Україну, через незначний час (05.10.2013 року) було придбано спірну квартиру АДРЕСА_3 .

Після її придбання відповідач був зареєстрований в квартирі та сторони проживали в останній разом однією сім?єю.

Таким чином, судом фактично встановлено, що спірна квартиру АДРЕСА_3 була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти та використовувалась в інтересах сім`ї для спільного проживання сторін, як чоловіка та дружини, а тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу в рівних частках.

В частині поділу квартири АДРЕСА_4 , суд враховує наступне.

В своєму позові позивачка ОСОБА_3 та під час розгляду справи її представник посилалась на те, що вказана квартира була нею придбана за кошти, отримані від її тітки ОСОБА_6 , яка в свою чергу їх отримала від продажу належної останній частки житлового будинку по АДРЕСА_8 .

Вказану обставину підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також вказані свідки підтвердили пояснення ОСОБА_3 про те, що зазначена вище квартира АДРЕСА_4 була придбана для її доньки ОСОБА_5 та після її придбання остання вселилась та фактично користується останньою.

Також з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений нотаріально 05.09.2014 року, згідно якого вона заповідала все належне їй майно ОСОБА_7 (Учителевій).

19.06.2015 року ОСОБА_6 було продано належну їй частину будинку АДРЕСА_8 , а через незначний час після цього, 02.07.2015 року ОСОБА_3 було придбано спірну квартиру АДРЕСА_4 .

Вказані обставини та покази свідків в достатній мірі підтверджують доводи ОСОБА_3 щодо придбання зазначеної вище квартири за особисті кошти, які фактично були отримані нею в дар від тітки ОСОБА_6 , для придбання квартири доньці ОСОБА_3 від іншого шлюбу ОСОБА_5 .

Вказана квартира після її придбання позивачкою використовувалась для проживання в ній донькою ОСОБА_5 .

Відповідачем ОСОБА_4 вказані доводи не спростовано та не доведено, що квартира була придбана за спільні кошти та в інтересах сім?ї.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, визнавши за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і в порядку поділу вказаного спільного сумісного майна визнати за кожною із сторін право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1450 грн. 17 коп. В іншій частині понесені сторонами судові витрати покласти на останніх.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57,60,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст.2,3,10, 11-13,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права особистої власності, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстрації; зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В порядку поділу спільного сумісного майна:

-визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 ;

-визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1450 грн. 17 коп.

В іншій частині понесені сторонами судові витрати покласти на останніх.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак