Справа № 203/51/20
Провадження № 2-з/0203/19/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого, судді - Колесніченко О.В.,

за участю секретаря - Давіденко Ю.А.,

розглянувши у провадженні № 2-з/0203/19/2020 заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила через суд позов до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської Ірини Юріївни, де третьою особою визначила територіальну громаду міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, на предмет скасування рішення державного реєстратора-відповідача у справі, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 548966204 від 02 жовтня 2019 року та вчиненого на підставі нього запису про право власності №33487642 від 27 вересня 2019 року з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 про реєстрацію за ОСОБА_3 прав власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування таких вимог позивач посилалась на те, що з 03 листопада 2006 року зареєстрована у спірній квартирі та набула права на приватизацію, проте з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 листопада 2019 року вона дізналася про реєстрацію права власності на квартиру в цілому 27 вересня 2019 року за відповідачем ОСОБА_3 державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського МНО Шатковською І.Ю., що позивач вважає здійснено незаконно та в порушення діючого законодавства, оскільки будинок, до складу якого увійшла спірна квартира, належав на праві власності Дніпровській міській раді за рішенням Кіровського виконкому від 14 травня 1990 року за №517 на підставі реєстраційного посвідчення від 14 травня 1990 року, виділена була в користування ОСОБА_4 , а після його смерті на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради №541 від 17 жовтня 2008 року особовий рахунок було переоформлено на ОСОБА_3 як головного квартиронаймача, до складу сім`ї якої належала та належить і позивач, як зареєстрована і проживаюча у спірній квартирі особа, у зв`язку з чим вона набула рівне з відповідачем право на приватизацію житла у цій квартирі, тому реєстрація права власності на квартиру в порядку приватизації в цілому за відповідачем без відмова та згоди позивача порушує її права на житло і, відповідно, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.

17 лютого 2020 року представник позивача адвокат Муха С.С. звернувся з заявою про забезпечення цього позову шляхом заборони державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, реєстраційним службам, ЦНАП, іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно відчуження, реєстрації, перереєстрації, передачу майна в заставу, внесення змін щодо реєстрації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування заяви посилається на те, що у 02 жовтня 2019 року без відома позивача, як члена сім`ї відповідача, та дозволу органу місцевого самоврядування приватним нотаріусом Шатковською І.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень і 27 вересня 2019 року зареєстровано право власності в порядку приватизації в цілому на квартиру АДРЕСА_1 , всупереч норм діючого законодавства не зважаючи на те, що позивач зареєстрована і проживає у спірній квартирі з 03 листопада 2006 року, тому за таких обставин відповідач має усі можливості розпорядитися квартирою, переоформити на іншу особу, до розгляду справи по суті, що в подальшому істотно ускладнить можливість виконання рішення та відновлення порушених прав позивача.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17 лютого 2020 року заява передана в провадження судді Колесніченко О.В.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Слідуючи роз`ясненням, наданим у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, суд приймає до уваги, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що предметом позову є законність рішення приватного нотаріуса ДМНО Шатковської І.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 жовтня 2019 року, індексний номер 48966204, про державну реєстрацію права власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101, за ОСОБА_3 .

Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, виходячи з предмету заявлених вимог та їх підстав, зокрема, того, що позивачем оскаржується саме законність вчинення реєстраційних дій з реєстрації права власності на його квартиру за іншою особою без відома позивача, як члена сім`ї відповідача, що проживає та зареєстрована у спірній квартирі і може реалізувати право на приватизацію разом з відповідачем та відповідного рішення органу місцевого самоврядування у віданні якого знаходилася квартира відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також приймаючи до уваги безперешкодну можливість інших державних реєстраторів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного майна після реєстрації за відповідачем з 27 вересня 2019 року права власності на квартиру, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у заяві доводів, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 жовтня 2019 року - реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101, за ОСОБА_3 , що буде достатнім і співмірним способом заявленим позовним вимогам і забезпечить можливість вирішення питання законності проведеної державної реєстрації права власності на квартиру без порушення прав та інтересів як відповідача у справі ОСОБА_3 , так і зможе забезпечити ефективний спосіб захисту прав позивача у разі можливого задоволення позову.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Заходи зустрічного забезпечення позову у справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, зазначені в ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153,154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської Ірини Юріївни, третя особа - територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію прав задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, реєстраційним службам, ЦНАП, іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно відчуження, реєстрації, перереєстрації, передачу майна в заставу, внесення змін щодо реєстрації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, до набрання законної сили рішенням суду у справі №203/51/20.

Строк пред`явлення до виконання даного виконавчого документу три роки.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги відповідно до пп. пп. 15.1, 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.В. Колесніченко