Справа № 456/3576/20
Провадження № 2-з/456/39/2020
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2020 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Сас С. С. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Форінт», Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Львів), ДП «Сетам», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна за лотом 386315, найменування майна: нежитлові будівлі та споруди загальною площею 1388,4 кв.м.; земельна ділянка площею 0,4215 га, к.н. :05:022:0005, земельна ділянка площею 1,1060 га, к.н. :05:022:0044, земельна ділянка площею 1,300 га, к.н. :05:022:043 за адресою АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 458557 від 08.01.2020; визнання недійсним з моменту складення Акту про реалізацію предмета іпотеки, складений 14.08.2020 заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевичем Романом Івановичем; визнання недійсним та скасування свідоцтва серія та номер 2093, видане 02.09.2020 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В.; скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Форінт», , на нежитлові будівлі загальною площею 1388,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 38226743, на земельну ділянку к.н. :05:022:0005 площею 0,4215 га, номер запису про право власності 38233121, на земельну ділянку к.н. :05:022:043 площею 1,3 га за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38234240, на земельну ділянку к.н. :05:022:0044 площею 1,106 га, номер запису про право власності 38233676; витребування з незаконного володіння ТОВ «ФК «Форінт», , на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , нежитлові будівлі загальною площею 1388,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку к.н. :05:022:0005 площею 0,4215 га, земельну ділянку к.н. :05:022:043 площею 1,3 га, земельну ділянку к.н. :05:022:0044 площею 1,106 га.

05.10.2020 позивач звернулася до суду з заявою про невідкладне вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку к.н. :05:022:0005 площею 0,4215 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112; земельну ділянку к.н. :05:022:043 площею 1,3 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112; земельну ділянку к.н. :05:022:0044 площею 1,106 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112, нежитлові будівлі загальною площею 1388,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112.

В обґрунтування заяви покликається на те, що електронні торги з реалізації належного їй нерухомого майна були проведені, а акт про реалізацію предмета іпотеки був виданий з допущенням грубих порушень Порядку реалізації арештованого майна, затв. наказом МЮ України від 29.09.2016 № 2831/5, ч.3 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку», до ч.5 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку», до ч.7 ст. 45 ЗУ «Про іпотеку», ч.ч.1, 3 ст.49 ЗУ «Про іпотеку». Після відкриття провадження у справі позивачу стало відомо, що на підставі оскаржуваного акта про реалізацію предмета іпотеки приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. відповідачу ТОВ «ФК «Форінт» було видано свідоцтво серія та номер 2093 від 02.09.2020. На підставі вказаного свідоцтва приватним нотаріусом Швед І.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем - ТОВ «ФК «Форінт» на земельну ділянку к.н. :05:022:0005 площею 0,4215 га за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38233121, на земельну ділянку к.н. :05:022:043 площею 1,3 га, за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38234240, на земельну ділянку к.н. :05:022:0044 площею 1,106 га за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38233676; на нежитлові будівлі загальною площею 1388,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Форінт», номер запису про право власності 38226743. Відповідач, як номінальний власник до вирішення спору по суті та набрання законної сили рішенням суду у зазначеній справі, може вільно користуватися та розпоряджатися спірним майном, в тому числі, відчужувати, передавати в користування, передавати в заставу, здійснювати його поділ, зміну фізичного стану, тощо. Відсутність спірного майна у відповідача унеможливить витребування такого майна та відповідно, реальний захист прав позивача. Такі дії можуть утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову у цій справі та реальний захист прав позивача ОСОБА_1 , оскільки можуть призвести до неодноразової зміни власника, обтяження, чи зміну/припинення майна, яке витребовується позивачем.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акту про проведення електронних торгів, що передбачено п. 8 розд. X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

З аналізу ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 4 розд. X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

З урахуванням наведеного суд доходить висновків, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів та покупець - переможець електронних торгів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно, виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема у спосіб накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини першої статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9 надані наступні роз`яснення щодо застосування інституту забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи наведене, суд приймає до уваги, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що предметом пред`явленого позову є законність проведення електронних (прилюдних) торгів з реалізації арештованого майна - земельних ділянок та нежитлових будівель, що належали позивачу.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки позивачем не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, будь - яких доказів на підтвердження наміру відповідача щодо вилучення майна суду не представлено, а саме посилання в заяві про можливість реалізації майна не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Крім цього, на думку суду такий спосіб забезпечення позову не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, всупереч вищенаведеним нормам, а відтак заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскарження до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя С. С. Сас