КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8235/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

Секретаря судового засідання Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», правонаступник Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині прав і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі». За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідачка користується послугами, але в не повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем ОСОБА_2 зобов`язань щодо оплати послуг за спожиту електричну енергію станом на 01 січня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 2 127,53 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 2 127,53 грн., інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 485,42 грн. за період з 01 січня 2017 року по 01 липня 2019 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» із зарахуванням на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», МФО 322669, код ЄРДПОУ 41946011) заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2 127,53 грн.( дві тисячі сто двадцять сім грн., 53 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» із зарахуванням на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, код ЄРДПОУ 41946011) 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 485,42 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., а всього 2 406,42 грн. ( дві тисячі чотириста шість грн. 42 коп.).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідачки подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необрунтованим.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що задовольняючи позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, суд першої інстанції не зазначив на підставі яких доказів встановлені ці обставини, при цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заборгованості відповідача.

Долучені до позовної заяви документи у формі особової картка споживача і копія витягу з особового рахунку вважає неналежними, недопустимими і непереконливими доказами на підтвердження заборгованості відповідача за спожиту електроенергію з тих підстав, що зазначені документи складені російською мовою, не мають ні назви, ні дати складання, а також на документах відсутній підпис та печатка.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для стягнення з неї судового збору через наявні у неї пільги, що підтверджується пенсійним посвідченням на її ім`я № НОМЕР_3 серії НОМЕР_5 від 20.12.2016, а також довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0644537, у долучені яких суд першої інстанції безпідставно відмовив.

Для забезпечення права відповідача на справедливий суд представник відповідачки просив долучити до матеріалів справи і врахувати їх при вирішенні апеляційної скарги пенсійне посвідчення та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0644537, якими підтверджується, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України.

Вважає стягнення з відповідачки ОСОБА_2 судового збору незаконним.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Полєтаєв А.А. просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - без задоволення, посилаючись на те, що зазначені у рішенні висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм процесуального та матеріального права.

Твердження відповідачки, що надані позивачем докази неналежним чином засвідчені вважає хибними, оскільки всі надані позивачем документи засвідчені належним чином.

До того ж, в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК відповідачка не надала суду жодних доказів, що обґрунтовували заперечення та спростовували позицію позивача щодо заборгованості за спожиту електричну енергію, яку доведено позивачем письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача Полєтаєв А.А. - заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідачка ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі».

Для розрахунків за спожиту електричну енергію відкрито один особовий рахунок № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та 28 квітня 2016 року проведено технічну перевірку щодо правильності схеми підключення електролічильника та опломбовано його на показах 000003 кВтг.

За адресою по вулиці Вітрука Генерала, 7А у місті Києві формує та надсилає споживачам рахунки на оплату за спожиту електричну енергію ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі».

Нарахування за спожиту електроенергію проводяться за показниками лічильника, які зафіксували фахівці ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» під час проведення контрольних оглядів, та за показниками, зазначеними у квитанції клієнтом (споживачем послуг) у разі їх відповідності фактичним показанням.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи вказують на те, що відповідачка користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за спожиту електричну енергію, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, позивачем на виконання вимог статті 81 ЦПК України доведені позовні вимоги, в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції на час спірних правовідносин), Правилами, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 4 травня 2006 року (далі - Методика).

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до пункту 5.2.1., 5.5.5. роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року (далі - Правила № 312) електропостачальник має право, зокрема, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку - пункт 4.13. Правил.

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції); плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну - пункт 4.12., 4.19. Правил.

Як передбачено пунктом 4.17. Правил за несвоєчасну оплату передбачених договором платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачка користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за спожиту електричну енергію, що призвело до утворення заборгованості.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами. Так, із долучених позивачем даних по особовому рахунку № НОМЕР_4 , відритий на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що оплата за споживчу електричну енергію споживачем ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2016 року по 01 січня 2019 року проводиться не щомісячно або сумами, що не відповідають вартості спожитої електричної енергії, та не за фактичними показаннями, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті за спожиту електричну енергію в сумі 2 127,53 грн. Станом на 01 липня 2019 року борг не погашено та обліковується за споживачем ОСОБА_2 (а.с. 14-16).

Доказів на спростування існування заборгованості за спожиту електричну енергію відповідачкою не надано та матеріали справи не містять.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка не виконувала належним чином зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії, внаслідок чого виникла заборгованість перед постачальником ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», а тому наявні підстави для стягнення заборгованості в сумі 2 127,53 грн.

Оскільки на правовідносини, що виникли із надання послуг, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат на суму боргу у розмірі 372,74 грн. та трьох відсотків річних - 112,68 грн. в межах заявлених вимог за період з 01 січня 2017 року по 01 липня 2019 року узгоджується з нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідачки в частині неналежності, недопустимості і непереконливості доказів на підтвердження заборгованості відповідачки за спожиту електроенергію, що надані позивачем у формі особової картки споживача і копії витягу з особового рахунку з тих підстав, що зазначені документи складені російською мовою, не мають ні назви, ні дати складання, а також на документах відсутній підпис та печатка, колегія суддів виходить з такого.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом - частина 1 статті 81 ЦПК України.

За приписами статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Нормою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Під час перевірки копій документів на предмет їх відповідності статті 95 ЦПК України слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18 червня 2015 року №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Пунктом 5.27. Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації визначено, що відмітка про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Серед іншого відповідно до п.8 розд.10 Правил копія набуває юридичної сили в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій».

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, що надані позивачем письмові докази засвідчені відповідно до вищезазначених правил. Долучені до позовної заяви документи прошиті, містять відмітку про засвідчення копій документів, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища. Напис про засвідчення копії скріплений печаткою установи ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (а.с. 5-41).

При цьому, витяг з особового рахунку № НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для розрахунків за спожиту електричну енергію є належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження заборгованості споживача ОСОБА_2 (відповідачка у справі) перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (позивач у справі), в ньому зазначено як показники споживання електричною енергію за розрахунковий період, тарифи, нарахування, так і суми сплачених споживачем платежів за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію та періоди і суми виникнення заборгованості. Із змістом розрахунку відповідачка ОСОБА_2 ознайомлена, брала участь у розгляді справи як в суді першої та апеляційної інстанцій, доказів погашення заборгованості відповідачкою не надано та матеріали справи не містять.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача у справі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» судових витрат у виді судового збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» (Закон N 3674-VI) визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

На підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Колегією суддів установлено, що відповідно до посвідчення НОМЕР_3 від 20 грудня 2016 року серії НОМЕР_5 та довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0644537 від 09 грудня 2016 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи (а.с. 72, 73).

Долучений відповідачкою до матеріалів справи документ (посвідчення, довідка) підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами не відповідає положенням статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Отже, обставини на які відповідачка посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення щодо неправомірного стягнення з неї на користь позивача судового збору знайшли своє підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами у справі, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські Електромережі» у стягненні з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1 921,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1 921,00 грн. скасувати. Відмовити Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські Електромережі» у стягненні з ОСОБА_2 судового збору.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: