18 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря - Бондаренка К.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, -
1. Позиції сторін, процесуальні дії
1.1. ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, посилаючись на наступне.
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 . Їхні шлюбні стосунки припинилися та вони 22.12.2011 уклали договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовою О.М., зареєстрований у реєстрі за № 5013. Відповідно до цього договору до ОСОБА_1 у власність перейшла нерухомість у вигляді квартири АДРЕСА_1 . 27.12.2011 її право власності було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На теперішній час ОСОБА_1 проживає у м. Києві, але ж у 2019 році їй випадково стало відомо, що незнайомий їй громадянин ОСОБА_3 здійснив оформлення свого права у 2013 році на її об`єкт нерухомості. Таким чином відповідач незаконно заволодів її майном, тому вона звернулася з цим позовом до суду та просить визнати за нею право власності на об`єкт нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_1 , а також виключити запис в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо права ОСОБА_3 на вказану квартиру.
1.2. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.1. Відповідно до копії договору про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідченого 22.12.2011 приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовою О.М., зареєстрованого у реєстрі за № 5013, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 поділили спільне сумісне майно, яке вони набули за час шлюбу. Зокрема, у власність ОСОБА_1 перейшла набута за час шлюбу квартира АДРЕСА_1 .
У вищевказаному договорі також зазначено, що право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 КП «Стахановське бюро технічної інвентаризації» 04 червня 2007 року за реєстраційним номером 18320573 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Плоткіною Л.А. 17 травня 2007 року.
Згідно із копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 10848766 від 22.12.2011 року, наданого приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Кондратовою О.М., вказаний договір зареєстрований у Державного реєстру правочинів за № 4820165.
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 з 27.12.2013 на підставі рішення суду № 2-10/2010, виданого 22.04.2010 Стахановським міським судом Луганської області.
До цього право власності на вказану квартиру було зареєстровано:
- за ОСОБА_1 з 27.12.2011 по 27.12.2013 на підставі договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 22.12.2011;
- за ОСОБА_4 з 04.06.2007 по 27.12.2011 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2007;
- за ОСОБА_5 з 28.03.2007 по 04.06.2007 на підставі рішення Стахановського міського суду Луганської області від 12.03.2007 по справі № 2-724.
2.2. Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 вищевказаного Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Так, зі змісту ухвали Апеляційного суду Луганської області від 18.09.2013 по справі № 2-10/10 вбачається, що предметом розгляду вказаного суду була апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Стахановського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 17.05.07 р. недійсним та визнання права власності на квартиру і за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , третя особа - КП «Стахановське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу квартири від 17.05.07 р. дійсним, визнання права власності на квартиру та витребування квартири з чужого незаконного володіння.
Під час розгляду вищевказаної справи Апеляційний суд Луганської області, серед іншого, встановив наступне:
- позивач ОСОБА_3 просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 травня 2007року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Плоткіною Л.А., недійсним та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
- в свою чергу, ОСОБА_4 у зустрічному позові просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.2000р., укладений між «Продавцями» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і «Покупцем» ОСОБА_3 на Стахановській універсальній товарній біржі недійсним з 27 грудня 2000р.; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 травня 2007р., укладений між «Продавцем» ОСОБА_5 «Покупцем» ОСОБА_4 , нотаріально засвідчений приватним нотаріусом м. Стаханова Плоткіною Л.А. дійсним і таким, що фактично відбувся; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати на його користь квартиру АДРЕСА_1 від відповідача ОСОБА_3 і повернути її йому;
- рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 травня 2007року між подавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Плоткіною Л.А. недійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2000р. недійсним, про визнання договору купівлі-продажу від 17.05.07р. дійсним, визнання права власності на квартиру та витребування квартири із чужого незаконного володіння відмовлено у повному обсязі.
В підсумку, Апеляційний суд Луганської області ухвалив апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а рішення Стахановського міського суду Луганської області від 22 квітня 2010 року - залишити без змін.
3. Релевантні джерела права
3.1. Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
3.2. Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка була чинною станом на день реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем) державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
3.3. В пунктах 142, 148 постанови Великої Палати Верховного Суду України по справі № 183/1617/16 від 14.11.2018 вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
4. Оцінка доказів та аргументів сторін
4.1. Суд звертає увагу на те, що позивач згідно із змістом позовної заяви вважає себе особою, власністю якої незаконно заволоділа інша особа. При цьому, позивач заявила вимогу про визнання за нею права власності на спірну квартиру, проте вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач не заявляла.
4.2. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що не існувало підстав для припинення її права власності на спірну квартиру згідно із статтею 346 ЦК України. На думку суду, зміст частини 2 статті 346 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що перелік підстав для припинення права власності є невичерпним і може доповнюватися законом. Так, пункт 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка була чинною станом на день реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем) встановлює таку підставу для державної реєстрації прав, як наявність рішення суду, що набрало законної сили. Саме на підставі рішення суду, що набрало законної сили, і було зареєстровано відповідне право за відповідачем та, відповідно, припинено право власності позивача на спірну квартиру.
Суд також звертає окрему увагу на те, що рішенням суду, на підставі якого за відповідачем було зареєстровано право власності на спірну квартиру, було визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 17 травня 2007 року між подавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4 . Тобто, судом було визнано недійсним той договір, який був однією з підстав для укладення договору про поділ спільного сумісного майна подружжя, на підставі якого, в свою чергу, 27.12.2011 було зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачем.
У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що позивачем не було доведено факту незаконної або безпідставної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем.
4.3. Таким чином, належить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
5. Розподіл судових витрат
5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, у зв`язку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на нерухоме майно та виключення запису з державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення у повному обсязі складено та підписано 18 лютого 2020 року.
Суддя Д.Б. Баронін