ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/249/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року (постановлену суддею Вийванком О.М., повний текст якої складено 19 грудня 2019 року) у цивільній справі № 607/29387/19 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві приватної власності ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА" (далі товариство).

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаної квартири та витребування квартири.

Позивач вважає, що перехід права власності від нього до товариства відбувся з порушенням чинного законодавства.

Позивачу стало відомо, що вказану квартиру може бути відчужено відповідачем, оскільки про продаж спірної квартири розміщено оголошення на інтернет ресурсі з продажу нерухомості, а тому, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання майбутнього рішення суду зокрема в частині витребування майна.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА" (місцезнаходження: м. Київ Подільський район вул. Олексія Терьохіна, 8а оф.111, ).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА" подало апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вказує, що предметом позову є визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірної квартири, а це вимога немайнового характеру, тому заява про забезпечення позову не підлягала до задоволення.

Суд першої інстанції не обґрунтував підстави за якими, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував зустрічне забезпечення позову, посилаючись виключно на те, що у позивача є зареєстроване місце проживання на території України.

Вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співрозмірним із предметом позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА".

Перехід права власності від ОСОБА_2 до ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА" відбувся згідно рішення Державного реєстратора Білобожицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С.В. про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.10.2019 року на підставі іпотечного договору від 28.05.2008 року.

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаної квартири та витребування квартири.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлена вимога про витребування квартири у відповідача і наданих доказів достатньо для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зокрема в частині витребування спірної квартири у відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов"язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Оскільки предметом розгляду справи є визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірної квартири та витребування квартири, тобто ставиться під сумнів законність набуття права власності на спірну квартиру відповідачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність можливості відчуження спірного майна за час розгляду справи, що утруднить в подальшому виконання рішення суду, зокрема витребування квартири у відповідача.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, змісту позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких загроз невиконання чи утруднення виконання рішення у даній справі, спростовуються встановленими обставинами у справі, оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співрозмірним із предметом позову, оскільки позивачем ставляться вимоги щодо витребування спірної квартири у відповідача.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору у даній справі, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Заперечуючи проти заяви про забезпечення позову, відповідач посилався на те, що за позивачем право власності на спірну квартиру не зареєстроване.

Але ця обставина не є безумовною підставою для застосування зустрічного забезпечення, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання на території України.

За таких обставин та приписів процесуального закону застосування зустрічного забезпечення у цій справі не є обов`язковим.

Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 21.08.2019 року у справі №361/1889/19.

Враховуючи вказане суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА" залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.