РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/3962/19

Провадження № 22-ц/4815/810/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Слободянюка Б.К.

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В :

В грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як спадкоємців позичальника в якому просить стягнути заборгованість в розмірі 11079,14грн. за кредитним договором №б/н від 04.10.2007 року та судові витрати.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2020 рокув задоволенні позову відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" Крилова О.Л. вказує на те, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції та вважають, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що позивачем було направлено претензію кредитора до Сарненської районної держаної нотаріальної контори. 20.07.2019 було отримано відповідь в якій зазначалося, що спадкоємці померлої ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», відповідно відповідачі вважаються таким, що прийняли спадщину, оскільки, у строк визначений ЦК України не відмовилися від неї.

Крім того зазначає, що суд безпідставно звільнив відповідачів від відповідальності щодо погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Позивач просив суд стягнути лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 11079.14 грн, яка складалась із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

З наведених підстав просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх вимог, не було надано документальних підтверджень щодо наявності спадкового майна, одержаного відповідачами у спадщину від позичальниці, його вартість, а також зазначав про порушення порядку нарахування заборгованості за кредитом.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04.10.2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 було укладено договір №б/н, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов та правил до кредитного договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (актовий запис №17) а.с. 49.

Станом на дату смерті заборгованість позичальниці перед банком за кредитним договором № б/н від 04.10.2007 року становила не 11079,7 грн. за простроченим тілом кредиту, як зазначав банк, а 6405,38 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості наданої банком та вказує на її неправильне обрахування (а.с.7, зворот).

Відповідно до ст.629 та ч.1 і ч.4 ст.25 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Отже, обов`язки ОСОБА_5 за кредитним договором припинились з дня її смерті і в банку не було підстав для будь-яких нарахувань за цим кредитом.

Позивач зазначає, що відповідачі постійно проживали разом із ОСОБА_5 , що підтверджується копіями їхніх паспортів, а тому є її спадкоємцями.

18.06.2018 року позивачем було направлено до Сарненської районної державної нотаріальної контори за вихідним номером SAMDN4727 претензію кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України.

26.10.218 року на адресу позивача ПАТ КБ "Приватбанк", Сарненською районною державною нотаріальною конторою було скеровано лист за № 994/02-14 від 20.07.2018 року, з якого вбачається, що була зареєстрована претензія кредитора щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (спадкова справа за №223/2017). Претензія зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №223. При звернені спадкоємців померлої для видачі свідоцтв про право на спадщину, їм буде роз`яснено вимоги ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

12.07.2018 року позивачем було направлено претензію кредитора до Сарненської районної держаної нотаріальної контори. 20.07.2019 було отримано відповідь в якій зазначалося, що спадкоємці померлої ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа №223/2017 після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 58-62).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суддею Сарненського районного суду Рівненської області було здійснено запити до голови Клесівської селищної ради щодо отримання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних відповідачів (а.с. 79-81)

На вимогу суду було встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а інші відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, матеріали справи не містять доказів прийняття чи не прийняття спадщини, складу спадкового майна, його вартості або оцінки, на підтвердження позовних вимог, позивачем було надано лише копії паспортів позичальника та відповідачів, з яких вбачається, що останні були зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , інших дій для встановлення кола спадкоємців, обсягу майна або оцінки його вартості позивачем не здійснено.

Відповідно до п.2.1.1.4.10 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку встановлено, що кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом насамперед направляються для погашення штрафів, далі комісій, далі пені, далі відсотків по овердрафту; далі тіла овердрафту; далі штрафів, далі простроченого тіла кредиту; далі відсотків до сплати по кредиту; далі тіла кредиту до оплати, решта суми спрямовується на погашення заборгованості по кредиту.

З наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що залишок заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., так як тіло кредиту погашається в останню чергу, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості.

Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, правильності висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 вересня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук Н.М. Ковальчук