Справа № 461/1908/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3928/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: приватного виконавця Білого А.М.,

ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий Андрій Миколайович звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 56766387 з примусового виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571, 10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. 3% річних, всього 391378,10 грн. Стверджує, що 12 липня 2018 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, які направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, а також здійснено запити на предмет встановлення майнового стану боржника. Зазначає, що на адресу офісу виконавця надійшла заява, в якій боржник повідомляє про відсутність у неї будь-якого майна, окрім права спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 46,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек зазначена квартира зареєстрована за боржником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Закон передбачає, що якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. З наведених підстав просив визначити 1/2 ідеальної частки квартири загальною площею 46,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571, 10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. три проценти річних, всього 391378,10 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича задоволено.

Визначено 1/2 ідеальної частки нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 46,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571, 10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. три проценти річних, всього 391378,10 грн.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду незаконна, постановлена при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та з порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що розмір часток у праві спільної сумісної власності визначається з урахуванням вкладу кожного зі співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом. Зазначає, що на момент подання апеляційної скарги неможливо визначити співвласника майна, а отже, і врахувати його вклад у вищевказане майно та з`ясувати його відношення до подання про визначення частки у майні, оскільки співвласником квартири АДРЕСА_2 є громадянин ОСОБА_5 , який придбав з електронних торгів 1/2 частку квартири, що раніше належала ОСОБА_4 , який звернувся до Галицького районного суду м. Львова за захистом своїх порушених прав. Вказує, що суд не зупинив провадження у справі до ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Сетам», Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування результатів електронних торгів, за результатами якого і буде встановлено співвласника майна. Звертає увагу, що квартира АДРЕСА_2 є її єдиним житлом, тому у випадку реалізації квартири, вона буде позбавлена права на житло. Вважає, що судом порушено її право на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не задовольнив її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запізненням її адвоката у судове засідання. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця Білого Андрія Миколайовича про визначення частки в майні боржника ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення приватного виконавця Білого А.М., ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М., суд першої інстанції виходив з того, що в межах виконавчого провадження приватним виконавцем з`ясовано, що боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира, якою ОСОБА_3 володіє спільно з ОСОБА_4 , а тому для фактичного виконання рішення суду необхідно визначити 1/2 ідеальну частку, що належить ОСОБА_3 у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. перебуває виконавче провадження № 56766387 з виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. три проценти річних, всього 391378,10 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. від 12.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56766387 з виконання виконавчого листа № 461/1449/16-ц від 11.07.2018 року.

Для виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем вживались заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 159657881 від 15.03.2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_4 володіє квартирою загальною площею 46,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існує спір про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , що вбачається з долученої до матеріалів справи копії ухвали Галицького районного суду м. Львова від 21 липня 2017 року про відкриття провадження у справі (а.с. 85).

Однак вищезазначений спір жодним чином не впливає на визначення частки боржника ОСОБА_3 у квартирі, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки подання приватного виконавця стосується лише визначення частки належної боржнику у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Право державного чи приватного виконавця на звернення до суду з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє з іншими особами з метою виконання судового рішення, передбачено ст. 443 ЦПК України.

З подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовичавбачається, що підставою для звернення з поданням про визначення частки майна боржникаОСОБА_3 є виконання виконавчого листа виконавчого листа № 461/1449/16-ц, виданого 11.07.2018 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 373 571,10 грн. боргу за договором позики, 17807,00 грн. три проценти річних, всього 391378,10 грн.

Таким чином звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 викликано необхідністю виконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 391 378,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання, однак з часу відкриття виконавчого провадження боржником не вчинено жодних дій на погашення заборгованості, що свідчить про її ухилення від виконання рішення суду.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу, однак таке не призведе до обмеження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що на сьогоднішній день не можливо визначити іншого співвласника квартири, а також врахування вкладу кожного із співвласників у придбання, (виготовлення, спорудження) майна не заслуговують на увагу, оскільки за загальним правилом презюмується, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що між співвласниками квартири існує домовленість щодо розміру часток, чи один зі співвласників ставив питання про зміну розміру часток в судовому порядку, відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.