Справа № 495/3648/19
З а о ч н е р і ш е н н я
29 вересня 2020 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого одноособово судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Славич Т.М..,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Представництво Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Представництво Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно позивачці, однак вона позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, оскільки договір купівлі-продажу №533/Б, виданий Одеською товарною біржою представництво в м. Білгород-Дністровський 04.09.1996 року на ім`я померлої ОСОБА_3 , не відповідає вимогам законодавства, а саме не передбачено переліком документів, що підтверджують право власності (п.1.2 гл. 2 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву, згідно якої вимоги позовної заяви підтримала, просила суд розглянути справу без її присутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Представництво Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, судові повістки повернуті до суду з відмітками «за даною адресою не існує».
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна №533/Б від 04.09.1996 року, укладеного між ОСОБА_2 ОСОБА_3 , спадкодавцю ОСОБА_3 належало 9/100 часток житлового будинку, загальною площею 203,1 кв.м, житловою площею 103,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Реєстраційного посвідчення №147-5308 від 27.09.1996 року, 9/100 частин будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані за ОСОБА_3 на підставі договору №533/Б купівлі-продажу нерухомого майна.
Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого 16.11.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №1336, спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя померлою ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідченого 08.07.1998 року приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю., відповідно до якого усе своє майно померла заповіла позивачці ОСОБА_1 .
Згідно відповіді Приватного нотаріуса Чухрай Т.Ю. №371/02-14 від 02.10.2019 року, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась ОСОБА_4 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось.
Згідно п. 8 договору купівлі-продажу нерухомості та відповідно до ст. 227 ЦК України /ред..1963 року/, угода підлягала реєстрації у Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування об`єкта нерухомості, що було зроблено померлою, про що в договорі та у реєстраційному посвідчені є відповідна відмітка, в якій зазначено, що житловий будинок належав померлій на праві приватної власності.
При укладенні договору сторонам було роз`яснено, що договір має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, також в самому договорі було вказано, що у відповідності до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про Товарну Біржу» цей договір зареєстровано на Одеській Товарній Біржі, за реєстраційним №533/Б від 04 вересня 1996 року, що підтверджується п. 11 договором купівлі-продажу будинку.
Крім того, з моменту придбання житлового будинку спадкодавець ОСОБА_3 мешкала в ньому, що підтверджується Довідкою №110 від 04.04.2019 року, виданою КП «ЖЕО-1».
У порушення ст. 209 ЦК України цей договір не був засвідчений нотаріально, однак відповідач Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу будинку було укладено 04 вересня 1996 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні.
Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося.
Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 533/Б від 04 вересня 1996 року, укладеним у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі; технічним паспортом на будинок, реєстраційним написом, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.
Щодо позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за позивачкою суд зазначає наступне.
У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців0.
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ч. 1, 2 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, приймаючи до уваги все наведене вище, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Представництво Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими, доведеними, тобто такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 47, 224, 227 ЦК Української РСР, ст.ст.328 ч.1, 1516-1218, 1261 ч.1, 1266, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 128, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Представництво Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визнати договір купівлі продажу нерухомого майна №533/Б укладений 04 вересня 1996 року у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ «А», житловою площею 103,8 кв.м, загальною площею 203,1 кв.м, сараю літ. «Б», літніх кухонь літ. «В», «Д», «Є», вбиральні літ. «Г», споруд №1-4.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя