Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 04 вересня 2020 року

Коропський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів, вказуючи на те, що 28.01.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 937/7-73 на купівлю автотранспортних засобів. 10.10.2008 року було укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту у якій було змінено відсоткову ставку кредиту на 14,55%. 08.07.2009 року було укладено Додаткову угоду № 937/7-73-2 про внесення змін до договору кредиту у якій було змінено строк до якого відповідач зобов`язується виплатити кредит до 22.06.2016 року. 09 березня 2010 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». 26 квітня 2018 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування Банку з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК» . Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 937/7-35 від 28.01.2008 року. За умовами вказаного Договору поруки, Поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Однак ОСОБА_1 , в порушення умов договору, не сплачує плату за користування кредитом у порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 02.08.2019 року наявна заборгованість по кредиту в сумі 106669,92 грн., а саме: нараховані 3% річних - 3678, 00 грн.; заборгованість за кредитом - 40833,56 грн.; заборгованість за відсоткам - 32037, 99 грн.; втрати від інфляції 15593,68 грн.; пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 14526,69 грн. А тому позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 106669,92 грн. та сплачений по цьому позову судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без участі представника банку та не заперечує проти заочного розгляду справи.

У підготовчому судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов не визнали. Подали суду заяву про застосування позовної давності та відмову у позові. В судове засідання 04.09.2020 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Даний позов зареєстровано в суді 17.10.2019 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання. 13.11.2019 року вирішено питання про залучення до справи правонаступника позивача - АТ «Альфа-банк». Відповідачами суду надано відзиви на позов. Також, сторонами надавалися письмові пояснення. 17.01.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

28.01.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 937/7-73 на купівлю автотранспортних засобів. 10.10.2008 та 08.07.2009 року укладено Додаткові угоди до Договору. Відповідно до останньої редакції кредитного договору, останній платіж за кредитом ОСОБА_1 мав сплатити 22.06.2016 року (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж у сумі 1515,35 грн. відповідач сплатив 12.03.2014 року (т. 1 а.с. 41). Вказана обставина повністю визнається стороною відповідача (т. 1 а.с. 218).

28.01.2008 року Банк та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 937/7-35 від 28.01.2008 року, з подальшими змінами. За умовами вказаного Договору поруки, Поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Строк дії поруки у Договорі не вказано.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1048 ЦК України: За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 553 ЦК України: За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 559 ЦК України: Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Як зазначалося вище, остання частина платежу за договором кредиту мала бути внесена 22.06.2016 року. Отже, крайнім терміном звернення з позовом до поручителя була дата 22.06.2019 року. В той же час, позивач подав позов до суду 11.10.2019 року.

За таких обставин, порука ОСОБА_2 за договором кредиту припинилася.

Згідно ст.ст. 256-258 ЦК України: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України: Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 262 ЦК України: Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 264 ЦК України: Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, враховуючи, що останній раз погашення за договором кредиту відповідач вніс 12.03.2014 року (відбулося переривання перебігу позовної давності); строк внесення останнього платежу за договором минув 22.06.2016 року, позивачем пропущено строк позовної давності по основному зобов`язанню за кредитним договором від 28.01.2008 року № 937/7-73.

Також, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 28 березня 2018 року Справа № 444/9519/12 Провадження № 14-10 цс 18 про те, що: «Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Отже, висновок апеляційного суду про сплив позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами, по суті є правильним». За таких обставин, строк позовної давності щодо заборгованості за відсотками у даному договорі минув.

Згідно ст. 266 ЦК України: Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, строк позовної давності щодо стягнення пені і штрафів також минув. Цей висновок повністю узгоджується з правовою позицією ВП ВС, викладеною у вищевказаній Постанові: «Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (див. пункт 54 цієї постанови), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду».

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та втрат від інфляції і посилання у зв`язку з цим на Постанову ВП ВС від 08.11.2019 року Справа № 127/15672/16-ц Провадження № 14-254цс19, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зазначеній постанові ВП ВС від 08.11.2019 року спірні правовідносини носять інший характер, ніж у справі, що розглядається. Позовні вимоги в описаній Постанові стосуються стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням виступала заборгованість за кредитним договором, яку стягнуто за судовим рішенням, що набрало законної сили, але було виконано не одразу. Жодна зі сторін не ставила під сумнів сплив строку позовної давності за основним зобов`язанням. Оспорювався пропуск строку позовної давності саме на стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

У справі, що розглядається, суд встановив, що строк позовної давності за основним зобов`язанням було пропущено. Але суд не може відмовити у позові щодо стягнення основного зобов`язання через пропуск позовної давності і в той же час стягнути інфляційні втрати і 3% річних за прострочення зобов`язання, у стягненні якого відмовлено.

Це повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним у вищевказаній постанові ВП ВС від 08.11.2019 року, де зазначено: «Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові».

Отже, якщо інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання, строк позовної давності по якому минув, то минув і строк позовної давності по всім складовим зобов`язання.

Згідно ст. 267 ЦК України: Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 256-267, 512-519, 526, 530, 553, 559, 610, 625, 1046, 1048 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Грушко О. П.