Справа № 132/2546/20
Ухвала

Іменем України

02 вересня 2020 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИЛА:

14.08.2020 р. до Калинівського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Ставнійчук С.В.

Відповідно до ч.5 ст.165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

На виконання зазначеної норми закону, судом до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, був направлений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) боржника.

Відповідно до довідки Котюжинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області № 02-27/375 від 21.08.2020 року, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не проживає і не зареєстрований. Така відповідь надійшла на адресу суду 25.08.2020 року.

26.08.2020 року, судом до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, був направлений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) боржника.

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради за №328447 від 27.08.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Така відповідь надійшла на адресу суду 02.09.2020 року.

Розглянувши матеріали заяви, суд дійшов таких висновків.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист.

Суд, як передбачено в статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ця норма кореспондується із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», яка наголошує, що суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дана норма втілена в національному законодавстві, зокрема в ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка регламентує, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978р. у справі «Zand v.Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1ст.378 ЦПК України).

Відповідно до ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно із загальними нормами територіальної юрисдикції (підсудності) визначеними ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч.1 ст. 28 ЦПК України).

Місцем реєстрації заявника ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

Отже, заявник ОСОБА_1 , на власний розсуд реалізувала право звернення до суду за місцем проживання відповідача, звернувшись до Калинівського районного суду Вінницької області із заявою до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Однак, як встановлено судом, боржник не зареєстрований за адресою, вказаною у заяві ( АДРЕСА_1 ), а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч.9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленою ст.31 цього Кодексу.

Оскільки встановлено, що боржник ОСОБА_2 на даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 то ця справа не підсудна Калинівському районному суду Вінницької області, а належить до підсудності Вінницького міського суду Вінницької області.

На підставі викладеного, керуючись, ч.1 ст.27, ч.5 ст.165 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину передати на розгляд Вінницькому міському суду Вінницької області.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати заявнику, для відома.

Передача справи на розгляд іншого суду здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області.

Суддя: С.В. Ставнійчук