Провадження №22-ц/812/1529/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 485/2047/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

Головуючого Коломієць В.В.

Суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

переглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Південне» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Південне» на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 03 серпня 2020 року суддею Квєткою І.А. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 03 серпня 2020 року,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ДП «Південне» про розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначала, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0006 площею 7,021 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

17 травня 2004 року між нею та ДП "Південне" було укладено договір оренди № 230 належної їй земельної ділянки строком на 5 років, який 25 травня 2005 року зареєстрований у Снігурівському секторі реєстрації. В подальшому 28 лютого 2008 року між ними було укладено додаткову угоду № 184 до договору оренди землі № 230 від 17 травня 2004 року, якою у договір оренди було внесено зміни та змінено строк дії оренди з 5 на 15 років. Крім того, додатковою угодою від 26 жовтня 2015 року строк дії договору продовжено до 2027 року.

Пунктом 39 договору визначено право сторін на розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови письмового попередження другої сторони за 30 днів до моменту розірвання договору. 24 квітня 2019 року, посилаючись на зазначену умову договору, вона попередила ДП «Південне» про розірвання договору оренди, посилаючись на намір самостійно обробляти належну їй ділянку. Проте вказане попередження залишене без відповіді, а земельною ділянкою продовжує користуватися відповідач.

Посилаючись на порушення прав орендодавця, передбачене угодою, ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди № 230 від 17 травня 2004 року.

Відповідач позов не визнав. Вказував, що ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачена можливість дострокового розірвання договору в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону, тоді як ДП "Південне" свої обов`язки за укладеним із ОСОБА_1 договором оренди землі виконує належним чином, а тому відсутні підстави для розірвання договору. До того ж, на думку відповідача, положення пункту 39 договору оренди є декларативними, оскільки правові наслідки такого розірвання (повернення земельної ділянки орендодавцю) договором не передбачені, в зв`язку із чим ця умова договору є нікчемною.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року позов задоволено. Розірвано договір оренди № 230 земельної ділянки площею 7,021 га, кадастровий номер :05:000:0006, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, укладений 17 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ДП "Південне", зареєстрований 25 травня 2005 року у Снігурівському секторі реєстрації, запис у Державному реєстрі земель за №27, зі змінами внесеними додатковою угодою № 184 від 28 лютого 2008 року, зареєстрованої 22 грудня 2010 року у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, запис у Державному реєстрі земель за № 22 та додатковою угодою від 26 жовтня 2015 року, зареєстровані державним реєстратором Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області Зимою Ю.В. 17 червня 2016 року, номер запису про інше речове право: 15110985, припинивши за Дочірнім підприємством "Південне" право оренди даної земельної ділянки. Позивачу відшкодовано судові витрати.

В апеляційній скарзі ДП «Південне» просило рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Відповідач посилався на ті ж обставини, якими заперечував позов, зазначав, що суд першої інстанції дав невірну оцінку положенням пункту 39 договору оренди, які суперечать вимогам земельного законодавства та є нікчемними при відсутності узгодження умов їх застосування.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до даних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.

Установлено, що пунктом 39 укладеного сторонами договору оренди передбачено розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Даний пункт договору містить можливість одностороннього розірвання договорів, не обумовлюючи таке розірвання настанням будь-яких подій та умов, в тому числі невиконаннями орендарем умов договору, а, отже, лише за бажанням однієї з сторін.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому спірний договір оренди землі є укладеним.

Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Із матеріалів справи убачається, що згідно свідоцтву про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 10 листопада 2015 року, яке було видане на заміну державного акта на право власності на земельну ділянку серія МК № 036111, виданого 06 квітня 2004 року Снігурівською районною державною адміністрацією Миколаївської області, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0006 площею 7,021 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.5).

Відповідно до укладеного договору оренди землі № 230 від 17 травня 2004 року, який зареєстровано 25 травня 2005 року у Снігурівському секторі реєстрації, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 27, ОСОБА_1 передала в оренду належну їй земельну ділянку ДП "Південне" строком на 5 років (а.с.8-9). На підставі акту приймання-передачі від 17 травня 2004 року відповідач прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 7,02 га (а.с.10).

Відповідно до додаткової угоди № 184 від 28 лютого 2008 року до договору оренди № 230 від 17 травня 2004 року, укладеної між сторонами, у вище зазначений договір оренди землі було внесено зміни та змінено строк дії оренди з 5 на 15 років. Вказана угода 22 грудня 2010 року була зареєстрована у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 22 (а.с.7).

26 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ДП "Південне" було укладено додаткову угоду до договору оренди землі, якою змінено строк дії оренди до 2027 року (а.с.11).

Пунктом 37 вищезазначеного договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі розірвання договору.

Згідно із пунктом 38 даного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до умов пункту 39 договору оренди землі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Заявою (повідомленням) від 24 квітня 2019 року позивач повідомила ДП «Південне» про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку. Вказане попередження було отримано відповідачем 27 квітня 2019 року, а листом від 22 травня 2019 року ДП «Південне» повідомило позивачку про відсутність підстав для повернення їй земельної ділянки (а.с.14, 15, 63-64).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявила бажання розірвати укладений з відповідачем договір оренди землі № 230, оскільки вона є власником земельної ділянки та бажає використовувати її на власний розсуд.

Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що умовами договору передбачено право позивача розірвати в односторонньому порядку договір оренди належної їй земельній ділянці, а відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене, вимога позивача про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору оренди землі.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта про те, що правила пункту 39 Договору суперечать положенням законодавства щодо неможливості одностороннього розірвання договору оренди без встановлення порушень орендарем умов Договору, а тому є нікчемним.

Це твердження суперечить загальним принципам, викладеним у частині 3 статті 6 ЦК щодо права сторін відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зазначені норми права не містять вказівок на неможливість відступлення від цього правила, а, навпаки, передбачають право сторін договору по іншому вирішити ці відносини.

До того ж сторони укладали спірний договір за зразком типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220. Пункт 39 типового договору передбачає альтернативу у визначенні права на розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку (допускається - не допускається).

Закон не передбачає обов`язковості узгодження сторонами та зазначення в договорі певних умов для реалізації права на одностороннє розірвання договору, а також правових наслідків цих дій.

За такого не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на невизначеність в укладеному з позивачкою договорі оренди правових наслідків такого дострокового розірвання договору і це не впливає на можливість застосування пункту 39 Договору.

Не спростовують право, передбачене пунктом 39 Договору, й положення пункту 38 цієї угоди. Підстави, визначені пунктом 38 доповнюються підставами, зазначеними пунктом 39 Договору, а не є такими, що суперечать одне одному та свідчать про нікчемність останніх.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального законодавства в зв`язку із відмовою у зупиненні розгляду вказаної справи до розгляду справи за позовом ДП «Південне» до ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 39 договору оренди землі від 17 травня 2004 року №230.

Так, пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі за позовом ДП «Південне» до ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 39 договору оренди землі від 17 травня 2004 року №230 було відкрито 03 серпня 2020 року (справа № 504/501/20) (а.с. 184).

Таким чином, постановляючи 15 червня 2020 року ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ДП «Південне» про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції діяв відповідно до вимог процесуального закону.

Отже, твердження апелянта не доводять порушення судом першої інстанції вимог законодавства та не є підставою для скасування судового рішення і відмови в позові ОСОБА_1

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Південне» залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий В.В.Коломієць

Судді: І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року.