ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/2349/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"29" квітня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю:

позивач не з`явилась;

відповідач не з`явились;

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на перетин лінії розмежування з окупованою територією України, а також на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - Відповідач) про надання дозволу на перетин лінії розмежування з окупованою територією України, а також на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 26 листопада 2011 року Позивач та Відповідач перебувають у шлюбі. В шлюбі у подружжя народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач на даний час проживає разом з дітьми на тимчасово окупованій території м. Алушта Автономної Республіки Крим, за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідки переселенця вона не оформляла, іншого місця проживання у неї не має.

Останнє відоме місце проживання відповідача зареєстровано на тимчасово окупованій території України за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає Позивач, на підконтрольній території України є її родичі - батьки, її дітям є потреба у оформлені довідки переселенця, оформлення паспорта громадянина України та віддані дитини до школи на підконтрольній території України, проте батько дітей перебуває у розшуку на Україні, працює на державні органи РФ у АРК Крим, він не бажає їхати до підконтрольної території України та в подальшому надати дозвіл на виїзд дітей. Сама Позивач позбавлена можливості виїхати з дітьми, бо в неї немає відповідного дозволу. Також позивач зазначила, що не має можливості поїхати з дітьми на оздоровлення за кордон. Що змусило звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підсудність матеріалів позовної заяви надання дозволу на перетин лінії розмежування з окупованою територією України, а також на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, визначено за Дарницьким районним судом м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2019 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак у позовній заяві просила суд розглянути справу у відсутність позивача та її представника, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомити за останньою відомою адресою не має можливості, оскільки поштові відправлення УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України не приймаються поштою АР Крим та повертаються у зворотньому напрямку. Відомості про рух справи розміщені на офіційному веб-сайті Дарницького районного суду м. Києва. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечувала проти вирішення справи саме таким чином.

Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 2011 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим.

Від спільного життя сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.08.2019, видане повторно Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.08.2019, видане Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а. с. 18, 19).

Позивач та її малолітні діти постійно проживають на території тимчасово окупованої території України, в м. Алушта, Автономної Республіки Крим, що підтверджено паспортом позивача (а. с. 8-9), довідкою зі школи та садку (а. с. 20, 21).

З матеріалів справи вбачається, що місцем реєстрації АДРЕСА_1 (а. с. 25), місцем роботи є Муніципальне утворення міського округу Алушта, державна посада РФ.

Відповідно до матеріалів справи, на території України, у Вінницький області, проживають батьки Позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 10, 13-14, 16-17).

За правилами ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) встановлено рівність прав та обов`язків батьків у здійсненні батьківських прав.

Згідно із чч. 1 і 3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону,моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянин України», оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого батьків.

Відповідно до Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 року №367, виїзд на тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умовами пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи у супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України. В свою чергу Правила передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до положень стст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. З ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Так, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надання дозволу на перетин лінії розмежування з окупованою територією України Автономна Республіка Крим та державного кордону Позивачу та її дітям є доцільним для розвитку малолітніх дітей і повністю відповідає їх інтересам. Відмовляючи у наданні такого дозволу, батько діє всупереч інтересам дитини, а права дитини є пріоритетними для суду у даних правовідносинах.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги вимоги чинного законодавства та враховуючи те, що позивачем у ході розгляду справи доведено обставини, на які вона посилалась, даний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись стст. 2, 10, 13,49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, стст. 141, 151, 154 Сімейного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, Порядком в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на перетин лінії розмежування з окупованою територією України Автономна Республіка Крим малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі їх матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), в будь-який час до досягнення дітьми 16-річного віку.

Надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді та в`їзді з України громадянином України, який не досяг 16-річного віку, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до усіх країн світу, у тому числі, країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Сполучених штатів Америки, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Російської Федерації, Білорусі, Грузії, Ізраїлю, у супроводі їх матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), в будь-який час до досягнення дитиною 16-річного віку.

Надати дозвіл ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших документів для виїзду дитини за кордон відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будь-який час, без нотаріального посвідчення згоди батька дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.