Справа № 464/2571/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/3868/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Михайловський Сергій Володимирович звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В обґрунтування подання покликається на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 57755841 з виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц, виданого 01.02.2017 року Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 837 976,91 грн. та судового збору в сумі 3775,80 грн., а всього 841 752,71 грн. Стверджує, що приватним виконавцем винесено та направлено сторонам копії постанови про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника, відомості якої внесені до відповідних державних реєстрів, здійснено запити на предмет виявлення доходів, рахунків, майна боржника. Зазначає, що згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» з`ясовано, що боржник є співвласником квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 12.06.2000 р. Вважає, що стягнення має бути звернутим на майно боржника, яке перебуває, у спільній сумісній власності, тобто на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , враховуючи відсутність іншого майна, зареєстрованого за боржником. З наведених підстав просив визначити 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц, виданого 01.02.2017 року Сихівським районним судом м. Львова.

Ухвалою Сихівського районного суду від 05 листопада 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича задоволено.

Визначено, що частка боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , якою вона, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 12.06.2000 року, володіє спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 становить 1/4 частки від усієї квартири.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду не відповідає вимогам закону, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Львівським апеляційним судом справи за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про арешт майна боржника. Зазначає, що частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 є єдиним житлом ОСОБА_1 . Вказує, що суд не просто визначає частку майна боржника у спільному майні, а саме виділяє частину майна в натурі з метою подальшого звернення стягнення на цю частину, що має наслідком припинення права спільної сумісної власності. Звертає увагу, що суд першої інстанції з власної ініціативи залучив до участі в справі інших співвласників квартири як заінтересованих осіб, однак жодним процесуальним законом не визначено, що при розгляді такого подання суд з власної ініціативи має право залучати до розгляду будь-яких заінтересованих осіб. Вважає, що приватним виконавцем не подано жодних доказів на підтвердження заходів, які вживалися щодо встановлення в боржника коштів у гривнях чи в іноземній валюті, інших цінностей, у тому числі коштів на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, рахунків в цінних паперах у депозитарних установах, а також встановлення у боржника іншого рухомого майна чи конкретних предметів, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення на погашення заборгованості згідно виконавчого документа. Наголошує, що 11 550 доларів США та 3 000 євро повернуто ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною розпискою. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайлівського С.В., суд першої інстанції виходив з того, що в межах виконавчого провадження приватним виконавцем з`ясовано, що боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира, якою ОСОБА_1 володіє спільно з іншими особами, відтак, у зв`язку з відсутністю обставин, які свідчили б про необхідність відступу від рівності часток, за боржником, ОСОБА_1 необхідно визначити 1/4 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2015 року, яке не оскаржувалося та набрало законної сили 17 липня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 837 976,91 грн. та судовий збір у розмірі 3775,80 грн., а всього 841 752,71 грн.

На виконання рішення суду Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 464/2571/15-ц від 01.02.2027 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 837 976,91 грн. та судовий збір у розмірі 3775,80 грн., а всього 841 752,71 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 21.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження № 57755841 з виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц від 01.02.2027 року.

Для виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем вживались заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема з`ясовано, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на яку постановою приватного виконавця від 21.11.2018 року накладено арешт.

Свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-23015 від 12 червня 2000 року підтверджується, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 67,80 кв. м. (а.с. 91).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Право державного чи приватного виконавця на звернення до суду з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами з метою виконання судового рішення передбачено ст. 443 ЦПК України.

З подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировичавбачається, що підставою для звернення з поданням про визначення частки майна боржникаОСОБА_1 є необхідність виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц, виданого Сихівським районним судом м. Львова 01.02.2027 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 837 976,91 грн. та судовий збір у розмірі 3775,80 грн., а всього 841 752,71 грн.

Таким чином, звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 викликано необхідністю виконання саме рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 841 752,71 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу, однак таке не призведе до обмеження належних боржнику прав на житло, прав інших співвласників, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при розгляді подання про визначення частки боржника у майні повинен не лише визначити частку майна боржника у спільному майні, а повинен виділити частку майна в натурі з метою подальшого звернення стягнення на цю частку майна, не заслуговують на увагу, оскільки обґрунтовуючи в цій частині апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликався на положення статей 366 та 371 ЦК України, однак зазначені правові норми регулюють правовідносини пов`язані зі зверненням стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності та правовідносини про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Разом з тим, звернення державного чи приватного виконавця до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким володіє з іншими особами, врегульовано ст.. 443 ЦПК України, а не вищезазначеними нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, зазначені в апеляційній скарзі процесуальні порушення не впливають на законність ухвали суду та ніяким чином не порушують прав заінтересованих осіб, оскільки усі заінтересовані особи були належним чином завчасно повідомлені про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 125-127). Відтак, у заінтересованих осіб було достатньо часу для подання своїх доводів, пояснень та заперечень, що стосуються розгляду питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, однак ні до суду апеляційної інстанції своїх доводів заінтересовані особи не подавали.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 03.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.