Справа № 345/2133/20
Провадження № 22-ц/4808/900/20
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В, Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Родікова І.С.

заявниці ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , зацікавлені особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Калуської міської ради про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 26 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Миговича О. М. в м. Калуш,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з заявою зацікавлені особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Калуської міської ради про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є батьком спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі з ОСОБА_1 не перебувала. Тривалий час ОСОБА_1 вчиняє психологічне і фізичне насильство проти неї та її дитини, а саме: вчиняє погрози фізичної розправи, знищення особистих речей, принижує, ображає у нецензурній формі та заподіює тілесні ушкодження. 28.05.2020 року складено акт з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення, де встановлено, що жінка з дитиною потребують консультацій практичного психолога. Також ОСОБА_1 постійно висловлюється образливо та нецензурно, публічно ображає ОСОБА_2 та її дитину. З приводу конфліктів заявниця неодноразово зверталась із заявами до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, а також зверталась за психологічною допомогою до Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради. Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення. 10 червня 2020 року постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 24 травня 2020 року заведена спеціальна картка обліку факту вчинення домашнього насильства. ОСОБА_1 перебуває на профілактичному обліку в Калуському відділі поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, як особа, яка вчинила домашнє насильство. Просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким протягом шести місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 ; обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалих осіб ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою м.Калуш, вул.Бандери14 (піцерія «Roma»); заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з постраждалими особами ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 або контактувати з нмми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26 червня 2020 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України.

Встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяців: заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 ; обмежено спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонено наближатися ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалих осіб ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонено наближатися ближче 100 метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою м.Калуш, вул.Бандери14 (піцерія «Roma»); заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонено вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з постраждалими особами ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Копію рішення направлено до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та Калуської міської ради для взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України - на профілактичний облік.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, ОСОБА_2 обмежує його у праві бачитись з сином ОСОБА_4 та створює перешкоди для спілкуванні з дитиною. Вказує, що постанова Калуського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року, якою його визнано винним у вчинені адміністративного порушення, передбачено ч. 1 ст. 172-3 КУпАП не підтверджує факт вчинення відносно заявниці насильства. Так, працівники поліції помилково кваліфікували його дії як психологічне насильство, та постановою звільнено його від адміністративної відповідальності за малозначність діяння. Таким чином, малозначність правопорушення не може свідчити про ризики повторного вчинення домашнього насильства. Крім того, даний факт конфлікту між сторонами не містить ознаки насильства.

27 липня 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що потребує захисту згідно вимог Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», оскільки ОСОБА_1 здійснює відносно неї та дитини психологічне насильство. Невжиття обмежувальних заходів щодо ОСОБА_1 може призвести до завдання їй шкоди здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просить суд її задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, вважає рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що доказами підтверджується вчинення ОСОБА_1 фізичного насильства відносно ОСОБА_2 та їхньої дитини, що свідчить про наявність ризику повторного вчинення домашнього насильства. За таких обставин вимоги заявника про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обовязків є обґрунтованими.

Оскаржуване відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно копії акту з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 28 травня 2020 року підтверджено факт насильницьких дій ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та її спільної дитини сина ОСОБА_5 (а.с. 5).

Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей «Про перевірку повідомлення про вчинення насильства», вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до Служби у справах дітей про вчинення насильства відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , зі сторони її колишнього співмешканця ОСОБА_1 . У зверненні повідомляється, що ОСОБА_1 обзиває маму нецензурними словами у присутності дитини, шарпає дитину, коли хлопчик не хоче йти до батька відповідно до встановленого графіку побачень, та каже дитині, що мама його не любить, чим завдає дитину психологічної травми (а.с.6).

24.05.2020 року заведена спеціальна картка обліку факту вчинення домашнього насильства. ОСОБА_1 перебуває на профілактичному обліку в Калуському відділі поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, як особа, яка вчинила домашнє насильство (а.с.7).

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №5525, ОСОБА_2 зверталась до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із письмовою заявою у якій просила прийняти міри до колишнього співмешканця ОСОБА_1 , який 06.06.2020 року проти її волі, сина ОСОБА_5 забрав у піжамі не зважаючи на те, що дитина плакала і не хотіла йти разом з ним (а.с.12).

Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно даної постанови ОСОБА_1 24.05.2020 року близько 19.20 год. в ході телефонної розмови із ОСОБА_2 , обзивав її образливими та нецензурними словами, кричав на неї, вчинив відносно неї психологічне насильство. Також в постанові зазначено, що ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, просив суворо не карати, вказав, що сварки із колишньою дружиною виникають з приводу виховання малолітнього сина (а.с.13).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Ухвалюючи рішення про видачу обмежувального припису, судом першої інстанції вірно враховано, що у матеріалах справи наявні докази встановленого випадку домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.06.2020 року, а тому існують ризики настання насильства у майбутньому.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки такі доводи апеляційної не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому до задоволення не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 08 вересня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський