Справа № 527/310/20
провадження 2/527/257/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бутко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області в м. Глобине цивільну справу № 527/310/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: виконавчого комітету Глобинської міської ради, в особі служби у справах дітей про визначення способів участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення йому перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від них посилаючись на те, що сторони мають одну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Сторони проживають окремо з жовтня 2019 року. Позивач перешкоджає відповідачу у вихованні та спілкування з дитиною, створює штучні перепони. Намагання вирішити дане питання мирним шляхом призводить до конфліктів. Спілкування позивача з дитиною буде сприяти повноцінному її вихованню, розвитку та не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а й насамперед буде відповідати інтересам дитини. Просив зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Визначити наступні способи та порядок особистого спілкування та участі у вихованні дитини періодичні особисті побачення з дитиною, без участі третіх осіб, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини в кожні перші та треті або другі та четверті вихідні дні місяця, починаючи з 9.00 год. суботи до 19.00 години неділі з правом прогулянок по населеному пункту та відвідування місця проживання батька, з врахуванням бажання дитини, погодних умов, стану здоров`я дитини та без порушень її режиму дня; особисте спілкування, спільний відпочинок батька з дочкою, шкільних канікул з правом сумісних поїздок по Україні та за кордон, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини, її бажання, з дотриманням процедури виїзду.

Позивач судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував.

Представники відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, подали до суду відзив, яким заперечували в задоволенні позову в повному обсязі з підстав того, що відповідачка ОСОБА_2 , разом із донькою ОСОБА_3 проживають на території Глобинського району, однак оскільки дитина має мали вік відповідачка дуже часто їздить у гості до своєї матері в м. Кременчук, де можуть тимчасово залишатися проживати по декілька днів, за адресою АДРЕСА_1 , позивач неодноразова був за цією адресою і бачився із дитиною, на підтвердження чого до відзиву долучений диск з відеозаписами з камер спостереження та з аудіо записами телефонних розмов Позивача та Відповідачки та дитини, та додані інші документи підтверджуючі, що відповідачка не перешкоджає у вільному спілкуванні Позивача із дитиною. Крім того з 15.01.2010 року і по 17.11.2020 відповідачка ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Судом установлено, що сторони мають дитину : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачкою( а.с. 13, 34 - 41).

Також у судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що між сторонами склались неприязні стосунки, проте особистий конфлікт сторін не повинен порушувати інтереси дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області, органів поліції стосовно дій відповідача щодо перешкоджання у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Доводи відповідача про те, що остання ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, згідно статті 159 СК України вирішується судом.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом установлено, що сторони самостійно можуть дійти згоди щодо графіку спілкування батька з дітьми.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Глобинської міської ради про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька із дитиною відсутній у матеріалах справи, і не долучався сторонами по справі.

Висновок органу опіки та піклування, як письмовий доказ по справі, не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Ані органом опіки та піклування, ані позивачем у справі не надано суду доказів на підтвердження того, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням самих дітей, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні.

Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, обумовлення побачень батька з дітьми виключно бажанням дітьми призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з ними.

Національне законодавство України, зокрема, стаття 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку, щодо відмови в позові в повному обсязі.

Також, у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 10,12, 81, 259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: виконавчого комітету Глобинської міської ради, в особі служби у справах дітей про визначення способів участі батька у вихованні дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду .

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_3 , рнокпп: НОМЕР_4 );

Третя особа: виконавчий комітет Глобинської міської ради, в особі служби у справах дітей (Полтавська область, Глобинський район, м. Глобине, вул. Центральна, 285, )

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2020 року.

Суддя А. В. Павлійчук