Справа № 372/711/20
Провадження 2-997/20
ухвала

Іменем України

24 лютого 2020 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Тиханський О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про визнання виконавчих проваджень закінченими та звільнення майна з під арешту,

В С Т А Н О В И В :

21.02.2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через представника позивачів адвоката Мусаєва Магомеда Гасановича звернулись до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про визнання виконавчих проваджень закінченими та звільнення майна з під арешту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, відносин; інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, положеннями Розділу ІІІ ЦПК України визначений порядок розгляду заяв в порядку позовного провадження.

Зокрема, п. 4 ст. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

При цьому, варто зауважити, що у відповідності до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 448 ЦПК України).

Так, в позовній заяві позивач просить: визнати виконавчі провадження № 53603530 та за № 53614818 за виконавчим листом № 2-80-12 від 14.12.2012 року закінченим, звільнити з під арешту все майно та поточні рахунки в банках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладених Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в рамках виконавчих проваджень № 53603530 та за № 53614818 за виконавчим листом № 2-80-12 від 14.12.2012 року.

Тобто в даному випадку, аналізуючи положення ЦПК України, якими регулюється порядок розгляду позовів в порядку позовного провадження та норми ст. 447 ЦПК України, якою регламентовано порядок звернення до суду із скаргою на дії або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби - можна зробити висновок, що у своїй заяві позивачі фактично оспорюють дії державного виконавця, які на думку позивачів порушують їх особисті права та інтереси, порядок судового оскарження, яких визначений саме ст. 447 ЦПК України .

Таким чином, вбачається, що позивачем заявлено частину вимог, які не підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

При цьому, як вбачається із змісту заяви та нормативно-правових актів, на які в даному випадку посилаються позивачі, дана заява подана саме, в порядку позовного провадження, як позовна заява, вимоги до якої визначають положення ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Крім того, ч. 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.).

Згідно ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Так, позивачі, посилаючись на законодавство про захист прав споживача, не додають до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" встановлений вичерпний перелік осіб, що мають звільнені від сплати судового збору, і споживачі до цієї категорії чинною редакцією закону не віднесені.

Разом з тим, ст. 22 ч. 3 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає можливість звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст. 1 ч. 1 п. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заяві має бути викладено обставини, необхідні для ухвалення рішення, зокрема відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку"; у разі пред`явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Відтак, позивачі, вважаючи себе споживачами, при зверненні до суду для дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язані викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вони обґрунтовують вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України "Про захист прав споживачів", зазначивши про те, яке право споживачів порушено (ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів"), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів".

За таких обставин, вимоги ЦПК України щодо пред`явлення позову не дотримано, а від так до спірних правовідносин вказаний Закон не може бути застосований.

Так, з урахуванням положень та порядку сплати судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір», а також того, що позивачами в даному випадку конкретно не визначені вимоги, з якими останні звертаються до суду, так як їх частина не підлягає розгляду в позовному провадженні, при цьому заява подана в порядку позовного провадження, за подання якої передбачено сплата судового збору - суд, в даному випадку, позбавлений можливості, встановити конкретну суму судового збору, яка підлягає сплаті за заявлені вимоги немайнового характеру, так як розмір судових витрат, залежить саме від кількості таких вимог та їх характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Враховуючи викладеного та керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про визнання виконавчих проваджень закінченими та звільнення майна з під арешту - залишити без руху, надавши позивачам десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Тиханський