справа № 361/2411/17
провадження № 2/361/22/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Пальчак Р.Р., Срібної Ю.О., Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Борівська сільська рада Макарівського району Київської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 складений на користь ОСОБА_2 , посвідчений 26 грудня 2012 року секретарем Борівської сільської ради Макарівського району Київської області (далі Борівська с/рада) ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , вона (позивач) є спадкоємцем за законом. 23 січня 2017 року вона у визначений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. із заявою про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , на момент подачі цієї заяви заповіту не було. У квітні 2017 року вона дізналася від нотаріуса, що ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, даний заповіт з`явився 21 березня 2017 року. Позивач вважає, що заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 26 грудня 2012 року секретарем Борівської с/ради, є недійсним. На момент нібито складання цього заповіту померлій виповнилося 69 років, останні роки свого життя вона була практично сліпою, проживала за місцем реєстрації та за станом здоров`я нікуди не виїжджала. При посвідченні цього заповіту допущено істотне порушення закону, а саме вказаний заповіт нібито був прочитай особисто заповідачем вголос, проте відсутній власноручно написаний нею текст перед її підписом. Вимоги закону щодо форми заповіту та його посвідчення не дотримані. Із тексту заповіту вбачається, що у ньому стоїть лише якийсь підпис без подальшого написання прізвища та ініціалів, тому встановити кому конкретно належить цей підпис неможливо.

Виходячи з наведених обставин, позивач вважає, що заповіт ОСОБА_3 складений на ім`я відповідача ОСОБА_2 має бути визнаний судом недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 та ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, оскільки на момент складання заповіту спадкодавець за станом здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним, її волі не відповідало, при складанні цього оспорюваного заповіту порушено вимоги щодо його форми та посвідчення.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_5 , у її бабусі ОСОБА_3 погіршився стан здоров`я, зокрема, зір, остання хворіла на цукровий діабет, була сліпою, підписати заповіт вона не могла, що свідчить про відсутність її волевиявлення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, вважає позовні вимоги необґрунтованим, так як її мати ОСОБА_3 зовсім сліпою не була, за життя недієздатною вона не визнавалася, заповіт складений та підписаний нею за місцем знаходження частини спадкового майна. Цим заповітом вона підтвердила своє волевиявлення та розпорядилася належним їй майном на її (відповідача) користь. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа Борівська с/рада до суду не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без присутності їхнього представника.

У наданому до суду відзиві на позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним Борівська с/рада зазначала, що позов не підтримує, просила суд у його задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_3 була власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_1 , а також земельної частки (паю), за даною адресою вона не проживала, тільки доглядала своє майно, обробляла земельну ділянку разом зі своєю дочкою ОСОБА_2

26 грудня 2012 року спадкодавець ОСОБА_3 зі своєю дочкою ОСОБА_6 прибули до приміщення Борівської с/ради, де ОСОБА_3 повідомила про те, що має намір скласти заповіт на все майно, що належить їй та буде належати на день смерті, на ім`я своєї дочки ОСОБА_2 , воля заповідача була добровільною, без стороннього тиску, спадкодавець була при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлювала значення цих своїх дій, тому секретар Борівської с/ради ОСОБА_4 посвідчила заповіт та зареєструвала його в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 81.

Після смерті ОСОБА_3 до Борівської с/ради звернулася спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 про відмітку в заповіті про те, що зазначений заповіт на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований, однак виявилося, що даний заповіт незареєстрований в Єдиному Державному реєстрі. Щодо цього факту сільська рада пояснила, що 28 грудня 2012 року бланк щодо реєстрації заповіту ОСОБА_3 був направлений до Інформаційного центру м. Київ простою поштою. При складанні оспорюваного заповіту процедури щодо його складання та посвідчення порушено не було, тому позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З`ясувавши позицію учасників справи, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені у ст. 1247 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України з аповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 1247 ЦК України з аповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У ч. 1 ст. 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

За змістом ч. 2 ст. 1248 ЦК України н отаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Звернутися до суду з позовом про визнання заповіту недійсним може лише особа, права та інтереси якої порушено цим заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років у селі Рожівка Броварського району Київської області померла ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_3 , син останньої батько позивача ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою спадкодавця ОСОБА_3 .

Із довідки Рожівської сільської ради Броварського району Київської області від 23 січня 2017 року за № 12 вбачається, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрованою та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , на день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані та постійно проживали відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Для набуття права на спадщину спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її в порядку та у строки, визначені законом, тобто вчинити дії, що свідчать про прийняття ними спадщини: постійно проживати разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подати нотаріусу у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Із спадкової справи № 1/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 23 січня 2017 року, тобто у встановлений законом строк, позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті баби ОСОБА_3 на підставі ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення).

Згідно із п. п. 2.2, 2.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, (далі Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.

При заведенні 23 січня 2017 року відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 вказаної спадкової справи № 1/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Базир В.Г. на виконання вимог п. п. 2.2, 2.3 глави 10 Порядку перевірено наявність заведеної спадкової справи та заповіту.

Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 4650637 від 23 січня 2017 року вбачається, що інформація щодо заповіту ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі відсутня.

Того ж дня, листом від 23 січня 2017 року за вих. № 09/02-14 приватним нотаріусом Базир В.Г. про відкриття спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 було повідомлено відповідача ОСОБА_2

14 березня 2017 року до приватного нотаріуса Базир В.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 звернулася дочка померлої ОСОБА_10 .

15 березня 2017 року до приватного нотаріуса Базир В.Г. із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 26 грудня 2012 року, складеним ОСОБА_3 на все майно на ім`я ОСОБА_2 , посвідченим секретарем Борівської с/ради Ковальчук Н.М., зареєстрованим у реєстрі за № 81, звернулася відповідач у цій справі ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47084381 від 15 березня 2017 року видно, що станом на дату подачі ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини за заповітом від 26 грудня 2012 року інформація щодо вказаного заповіту ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі теж відсутня.

Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47169387 від 22 березня 2017 року заповіт ОСОБА_3 від 26 грудня 2012 року, який посвідчений секретарем Борівською с/радою за № 81, у Спадковому реєстрі зареєстрований Філією міста Києва та Київської області державного підприємства Національні інформаційні системи 21 березня 2017 року о 18.32 год.

06 квітня 2017 року спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_10 звернулися до нотаріуса із заявою щодо невидачі свідоцтва на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що вони будуть звертатися до суду та будуть оспорювати її право на спадщину за заповітом.

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, вважаючи, що зазначений заповіт ОСОБА_3 є недійсним, оскільки він не відповідав волі спадкодавця, при складанні заповіту порушено вимоги щодо його форми та посвідчення, вказуючи також на те, що момент складання цього заповіту спадкодавець була сліпою та не могла особисто його підписувати.

Із заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповідала ОСОБА_2 .

Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Борівської с/ради Ковальчук Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 81, що підтверджується журналом реєстрації нотаріальних дій по Борівській с/раді за 2002 2017 роки.

Із дослідженого у судовому засіданні журналу реєстрації нотаріальних дій по Борівській с/раді за 2002 2017 роки вбачається, що запис за № 81 є останнім записом за 2012 рік.

У даному заповіті міститься лише підпис спадкодавця, прізвище та ініціали заповідача ОСОБА_3 не зазначені. Відсутній також й особистий запис заповідача про те, що текст заповіту нею прочитано особисто вголос, його зміст та умови відповідають її дійсним намірам.

Згідно із п. 2.6 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, заява про державну реєстрацію заповітів та спадкових договорів подаються (надсилаються) Реєстратору у день вчинення відповідної нотаріальної дії.

Щодо даного факту третя особа Борівська с/рада пояснила, що 28 грудня 2012 року заява про державну реєстрацію заповіту ОСОБА_3 від 26 грудня 2012 року була направлена до Інформаційного центру м. Київ простою поштою, тому порушення процедури щодо складання даного заповіту, на думку третьої особи, не допущено.

Також судом встановлено, що 26 грудня 2012 року секретарем Борівської с/ради від імені ОСОБА_3 посвідчувалася довіреність на ім`я ОСОБА_2 на представництво нею інтересів її матері ОСОБА_3 в різних органах державної влади, місцевого самоврядування, установах та організаціях і судах з питань, пов`язаних з реалізацією прав спадкодавця.

У вказаній довіреності зазначено, що вона зареєстрована секретарем Борівської с/ради Ковальчук Н.М. у реєстрі за № 82, проте відомості щодо реєстрації цієї довіреності в журналі реєстрації нотаріальних дій по Борівській с/раді за 2002 2017 роки відсутні.

У даному журналі реєстрації нотаріальних дій останній запис за 2012 рік секретарем сільської ради зроблений за № 81 про посвідчення заповіту від імені ОСОБА_3 , на цьому записи на цій сторінці закінчено, на наступній сторінці даного журналу зазначено про записи вчинені уже в 2013 році.

Із заключення лікарсько-консультативної комісії від 04 лютого 2013 року № 8, виданого поліклінікою Броварської центральної районної лікарні, видно, що ОСОБА_3 , 1943 року народження, було встановлено діагноз: цукровий діабет, тяжка форма; повна сліпота. Потребує огляду МСЕК удома.

Із довідки до акту огляду МСЕК від 15 лютого 2013 року серії КИО-1 № 0419566 вбачається, з 14 лютого 2013 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було встановлено І групу інвалідності, довічно, причина інвалідності: загальне захворювання. Потребує стороннього догляду. Підстава акт № 332 від 15 лютого 2013 року.

Із акту № 332 огляду МСЕК від 15 лютого 2013 року видно, що ОСОБА_3 заявляла скарги на відсутність зору на обидва ока.

Свідок ОСОБА_10 у суді показала, що вона є сестрою відповідача ОСОБА_2 та дочкою померлої ОСОБА_3 , їхня мати осліпла у 2010 році, обличчя людей не розрізняла, підписати заповіт вона не могла, скласти його на ім`я сестри ОСОБА_2 вона теж не бажала, оскільки остання погано з нею поводилася. Матір ОСОБА_3 сама ходити не могла, тому їй незрозуміло, чому мати, проживаючи постійно у селі Рожівка Броварського району Київської області, взимку 26 грудня 2012 року поїхала складати заповіт та довіреність на ім`я відповідача у село Борівка Макарівського району Київської області.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що вона працює поштаркою 9 років, приносила ОСОБА_3 пенсію, яка розписувалася сама та рахувала гроші, підпис ставила особисто. Їй (свідку) відомо про те, що в ОСОБА_3 був поганий зір. Проживала вона разом зі своєю дочкою ОСОБА_2 та онуком, сином відповідача.

Ухвалою від 26 листопада 2018 року судом за клопотання позивача для з`ясування питання про те, чи виконаний підпис в оригіналі заповіту від 26 грудня 2012 року, посвідченого секретарем Борівської с/ради Ковальчук Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 81, спадкодавцем ОСОБА_3 чи іншою особою, у справі призначалася судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку судового експерта Приватного підприємства Науково-дослідна лабораторія судових експертиз Герасименка О.В. від 19 вересня 2019 року за № 39/19, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підпис в оригіналі заповіту від 26 грудня 2012 року від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого секретарем Борівської с/ради Ковальчук Н.М., виконаний не самою ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Із вказаного висновку судового експерта видно, що оцінка порівняльного дослідження дозволяє стверджувати про те, що встановлені розбіжні ознаки стійкі, суттєві, виходять за межі варіантів ознак підписів ОСОБА_3 та створюють сукупність, достатню для висновку про виконання досліджуваного підпису в оригіналі заповіту від 26 грудня 2012 року іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 .

Також у даному висновку судового експерта зазначено, що при дослідженні інших підписів у документах, наданих на експертизу, зокрема, у журналі реєстрації нотаріальних дій щодо реєстрації заповіту за № 81, довіреності за № 82 від 26 грудня 2012 року та довіреності за № 1519 від 07 червня 2013 року, встановлено їх співпадання між собою, що вказує на їх виконання однією особою із наслідуванням підпису ОСОБА_3 .

Пленум Верховного Суду України в абз. 9 п. 16 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину (заповіту), вчиненого в письмовій формі, наявність підпису підтверджує намір учасника правочину, забезпечує ідентифікацію та цілісність документа, підписання заповіту як правочину здійснюється заповідачем власноручно.

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 362/3878/16-ц зазначив, що за змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно із правовим висновком Верховного Суд, викладеним ним у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 431/1625/17, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Виходячи з наведеного, заповіт як односторонній правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема, висновок судової почеркознавчої експертизи від 19 вересня 2019 року за № 39/19, згідно із яким підпис в оригіналі заповіту від 26 грудня 2012 року від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого секретарем Борівської с/ради Ковальчук Н.М., виконаний не самою ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням її підпису, медичні документи, показання свідка ОСОБА_10 , суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, оскільки вказаний заповіт спадкодавцем особисто не підписувався, що свідчить про відсутність волевиявлення заповідача ОСОБА_3 щодо складання заповіту та розпорядження усім належним їй майном у разі смерті на користь відповідача ОСОБА_2 .

У ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При подачі до суду даного позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., також за проведення у цій справі судової почеркознавчої експертизи нею оплачена її вартість в розмірі 7200 грн.

Представник позивача ОСОБА_12 подав до суду розрахунок понесених позивачем ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи судових витрат на загальну суму 28040 грн., зокрема, 850 грн. зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції; 1500 грн. вартість складання позовної заяви, 1800 грн. вартість складання клопотань, 7500 грн. кількість судових засідань за цим позовом, 7200 грн. вартість судової почеркознавчої експертизи, 640 грн. судовий збір, 2550 грн. витрати, пов`язані з доставкою до суду третіх осіб, 6000 грн. витрати, пов`язані з доставкою адвоката.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що на підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 судових витрат її представником ОСОБА_12 надано суду лише підтверджуючі документи щодо сплати судового збору в розмірі 640 грн. та оплати вартості судової почеркознавчої експертизи у справі в розмірі 7200 грн.

Документального підтвердження інших понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат у справі суду не надано.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого при поданні до суду цього позову судового збору в розмірі 640 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням у справі судової почеркознавчої експертизи, у розмірі 7200 грн., всього у загальному розмірі 7840 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 складений на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 26 грудня 2012 року секретарем Борівської сільської ради Макарівського району Київської області Ковальчук Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 81.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 7840 (сім тисяч вісімсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.