Справа № 645/1853/20
Провадження № 2-з/645/89/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю секретаря судового засідання Савченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 88,3 кв.м., який належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 723, виданий 11.04.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 726, виданий 11.04.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує на те, що відповідачем здійснено відчуження транспортних засобів, які були придбані під час перебування у шлюбі з позивачем у період з 22.11.2008 р. до 07.08.2020 р., з метою приховування спільного сумісного майна від поділу, а саме: Lexus модель RX 350 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 06.12.2019 р. зареєстровано за відповідачем 10.11.2012 р., перереєстровано на нового власника - ОСОБА_3 за договором купівлі- продажу (СГ) (ТСЦ 6341) 06.12.2019 р.; Renault модель MASTER, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску, зареєстровано за відповідачем 31.08.2016 р., перереєстровано на нового власника - ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу (СГ) (ТСЦ 6341). Перереєстрація була здійснена в березні 2020 року, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру МВС транспортних засобів від 13.03.2020 та 21.03.2020; Audi модель А6, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 зареєстровано за відповідачем 21.06.2017 р., перереєстровано на нового власника - ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу (СГ) (ТСЦ 6341) 13.03.2020.

Враховуючи те, що відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачем одноособово здійснено відчуження зазначених транспортних засобів, без повідомлення про це іншого співвласника - позивача, та, відповідно, не сплачено позивачу Ѕ частку вартості транспортних засобів, при цьому достеменно усвідомлюючи, що транспортні засоби є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, у позивача є обґрунтоване припущення вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист/поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач вважає, що гарантія виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог може бути забезпечена шляхом вжиття вищенаведених заходів забезпечення позову.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або забороною вчиняти певні дії.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 88,3 кв.м., який належить ОСОБА_2 та земельна ділянка з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , а також автомобілі придбані в період шлюбу.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту із забороною вчинення будь-яких дій направлених на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 88,3 кв.м., який належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2014 року, та земельної ділянки з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2014 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_6 , сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2008 року, згідно рішення суду від 27 травня 2020 року шлюб було розірвано.

Згідно договорів купівлі-продажу від 11 квітня 2014 року, тобто в період шлюбу, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з відповідними надвірними будівлями за АДРЕСА_2 та земельну ділянку з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, слід зазначити, що заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмету спору.

Суд вважає, що достатніми та співмірним заходом забезпечення позову у даному випадку є заборона вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 88,3 кв.м., який належить ОСОБА_2 та земельної ділянки з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , який не буде перешкоджати вільному використанню відповідачем свого майна.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, враховуючи, що відповідачем в період перебування у шлюбу з позивачем одноособово здійснено відчуження зазначених транспортних засобів, без повідомлення про це іншого співвласника - позивача, виходячи з принципу обов`язковості рішень суду, передбаченого ст.124 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з метою недопущення порушення прав осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 88,3 кв.м., який належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2014 року, та земельної ділянки з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2014 року.

Що стосується вимог заявника про накладення арешту на вищезазначене майно, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки забезпечення позову у виді заборони вчинення відчуження є достатнім для забезпечення ефективного захисту оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, в разі задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 5ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Керуючись ст.ст.149-151,247 ЦПК України, суд-

УХАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Накласти заборону вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 88,3 кв.м., який належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 723, виданий 11.04.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Накласти заборону вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :11:049:0001, площею 0,0853 га., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ), на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 726, виданий 11.04.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Копію ухвали суду після її виконання направити відповідачу ОСОБА_2 .

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днівз дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 13.10.2020 року.

Суддя І. В. Ульяніч