КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 758/9966/17

провадження №22-ц/824/4590/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Деркач С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» - Дуднік-Дубиняки Дмитра Ігоровича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року /суддя Ларіонова Н.М./

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та припинення дискримінації конституційних, трудових, соціально-економічних прав та інтересів заступника Голови Незалежної Професійної спілки «Свободи» в СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та припинення дискримінації прав.

Рішенням позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсара з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» Приватного акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» з 27 червня 2017 року. Стягнуто із ПАТ «К.Енерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 154 819,68 грн. без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів. /а.с. 121-127/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «К.ЕНЕРГО» - Дуднік-Дубиняка Д.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, ухваливши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не досліджено обставини і причини відсутності позивача протягом 2-х місяців, а саме квітня-червня 2017 року на робочому місці, докази відповідачем не надані. Також не враховано, що від Незалежної професійної спілки «Свобода» не було надано відмови у наданні згоди на звільнення. Лист від профспілки було надано лише 24.06.2017 р., який не є відмовою у наданні згоди на звільнення, протокол засіданні профспілки також не досліджувався на предмет підстав відмови у наданні згоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що з 2010 року ОСОБА_1 займав посаду слюсара з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду у СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго». Також позивач має інвалідність 3 групи довічно.

Наказом СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» від 21.09.2016 № 1896 перерозподілено функції новостворених та реорганізованих підрозділів, в тому числі аварійно-відновлювальної служб та затверджено новий штатний розклад зазначених підрозділів.

18.04.2017 року ОСОБА_1 подав заяву від 17.04.2017 р. директору СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про припинення трудового договору з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 21.04.2017 року.

18.04.2017 року на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», в якій ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст 38 КЗпП України, оскільки на це немає підстав та запропоновано написати заяву про звільнення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 36 КзпП України чи ч. 1 ст. 38 КЗпП України або продовжувати працювати в товаристві.

18.05.2017 року СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» направлено лист на адресу позивача з проханням надати пояснення про причини невиходу на роботу в термін до 31.05.2017 року.

ОСОБА_1 є членом Незалежної професійної спілки «Свободи» ПАТ «Київенерго», зокрема є ще і заступником голови профспілки.

06.06.2017 року СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» надіслало на адресу Незалежної професійної спілки «Свобода» АТ «Київенерго», членом якої є позивач, подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України.

Листом голови виконавчого комітету НПС «Свобода» ПАТ «Київенерго», Моцар М.Г. від 24.06.2017 р. № 14/6-КТМ повідомлено директора СВП «Київсткі теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про те, що член НПС «Свобода», інвалід 3 групи, слюсар служби газу, ОСОБА_1 належним чином оформив та офіційно подав адміністрації письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Наказом № 3442-К від 26.06.2017 року СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» припинено трудовий договір з ОСОБА_1 та звільнено позивача за прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст 40 КЗпП України.

29.06.2017 року листом позивача повідомлено про можливість отримання ним трудової книжки відповідно до ст. 47 КЗпП України.

Отже, підставою звільнення позивача стали прогули без поважних причин згідно п. 4 ст 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст. 247 КЗпП України про те, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації: надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом; ст. 43 КЗпП України, яка визначає попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п.4 ст.40 КЗПП України, бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ч.1).

Встановивши, що відповідач не отримував попередньою згоду виборного профспілкового органу Незалежна професійна спілка «Свобода» ПАТ «Київенерго», членом якої є позивач, на звільнення позивача за прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача звільнено з посади без отримання згоди на це профспілки, обов`язковість попереднього отримання якої передбачена ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції надано невірну оцінку дослідженим обставинам справи.

18.04.2017 р. позивачем була подана заява директору СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про припинення трудового договору з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 21.04.2017 р.

На підставі отриманої заяви в Товаристві було проведено перевірку з обставин зазначених у вказаній заяві. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що обставини викладені позивачем в заяві не знайшли свого підтвердження.

Того ж дня позивачу було надіслано та особисто вручено відповідь на його заяву, в якій останньому було повідомлено про неможливість розірвання трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки відсутні підстави та запропоновано позивачу написати заяву про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1ст. 36 КЗпП України чи ч. 1 ст. 38 КЗпП України або ж продовжувати працювати в Товаристві. Від підпису про отримання вищевказаного листа позивач відмовився, про що складено відповідний акт від 20.04.2017 р.

Після чого, 24.04.2017 р. та 25.04.2017 р. позивач знаходився у відпустці відповідно до поданої ним заяви, що свідчить про те, що він продовжив працювати, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Починаючи з 26.04.2017 р. позивач не з`являвся на роботі, про що були складені відповідні акти.

06.06.2017 р. відповідачем було надіслано на адресу Незалежної професійної спілки «Свобода» АК «Київенерго», членом якої був позивач, подання про надання згоди на його звільнення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Листом голови виконавчого комітету НПС «Свобода» ПАТ «Київенерго», Моцар М.Г. від 24.06.2017 р. № 14/6-КТМ повідомлено директора СВП «Київсткі теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про те, що член НПС «Свобода», інвалід 3 групи, слюсар служби газу, ОСОБА_1 належним чином оформив та офіційно подав адміністрації письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому для адміністрації не існує потреби звертатись до профспілки, а потрібно виконати законну вимогу працівника. /а.с. 86/

Такий лист суд першої інстанції вважав відсутністю згоди профспілки на звільнення позивача, з чим не погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Фактично, цим листом профспілка самоусунулась від розгляду питання про звільнення, надаючи вказівки підприємству про розгляд заяви про звільнення позивача з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Така заява розглядалась роботодавцем, 18.04.2017 року на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», в якій ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст 38 КЗпП України, оскільки на це немає підстав та запропоновано написати заяву про звільнення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 36 КзпП України чи ч. 1 ст. 38 КЗпП України або продовжувати працювати в товаристві.

26.06.2017 р. відповідно до наказу № 3442-К було припинено трудовий договір з позивачем за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 226/1664/18.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що роботодавцем дотримано вимоги передбачені п. 4 ст. 40 КЗПП України, водночас профспілка, не навела обґрунтованих мотивів, фактично відмовивши та надаючи вказівки роботодавцю про звільнення позивача підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказане вище не заперечували в судів апеляційної інстанції і представники позивача та профспілкової організації.

Окрім того, колегія суддів також наголошує на тому, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва з 04.12.2017 р. знаходиться позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди (справа № 758/6598/17), який надійшов пізніше аніж дана справа (26.07.2017 р.), розгляд призначено на 09.03.2021 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції, АТ «К.ЕНЕРГО» сплачено 2324, 00 грн.

Відповідно до п. 7 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» - Дуднік-Дубиняки Дмитра Ігоровича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року -скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та припинення дискримінації конституційних, трудових, соціально-економічних прав та інтересів заступника Голови Незалежної Професійної спілки «Свободи» в СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», - відмовити

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

2324, 00 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: