ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/580/20
Провадження № 22-ц/4820/1270/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ПП «Явір-2005» - Фуголь С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2020 року, та додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2020 року (суддя Босюк В.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Явір-2005» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання внести до трудової книжки записи про прийняття на роботу та звільнення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що по направленню Шепетівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості № 0004001 від 9 серпня 2019 року направлений для працевлаштування охоронником в ПП «Явір-2005» відповідно до наданої підприємством інформації про потребу працівників. Згідно даних корінця направлення з 17 жовтня 2019 року його прийнято на посаду охоронника на підставі наказу № 142-к від 16 жовтня 2019 року. Однак фактично він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 9 серпня 2019 року. Протягом двох місяців він працював на посаді охоронця, проте трудовий договір з відповідачем підписаний не був, на його відповідне прохання отримував відповідь, що необхідності підписувати договір немає, оскільки він направлений з центру зайнятості, а тому і так вважається працевлаштованим. Обумовлену заробітну плату він не отримував, лише 1370 грн. отримав готівкою, після чого розписався у відповідній відомості. В подальшому, сам звільнився з даного підприємства та прибув в центр зайнятості, де з корінця направлення на працевлаштування дізнався, що прийнятий на роботу з 17 жовтня 2019 року, а не з 9 серпня 2019 року. Будь-яких відомостей про працевлаштування йому в трудову книжку не внесли. Крім того, йому обіцяли виплачувати без затримок заробітну плату в розмірі 6000 грн., однак за період з 9 серпня 2019 року по 15 жовтня 2019 року йому виплачено лише 1370 грн. В день звільнення 17 жовтня 2019 року відповідач письмово не повідомив про нараховані суми при звільненні та в порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України не здійснив їх виплату, довідок про нараховану заробітну плату не видав, тому рахує, що з відповідача підлягає до стягнення 10000 грн. Враховуючи, що з дня звільнення до моменту звернення до суду пройшло 134 робочих дні, до стягнення відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає 26800 грн. з розрахунку денного заробітку 200 грн. Крім того, вказує, що діями відповідача йому завдано матеріальну шкоду в сумі 16000 грн., яку обґрунтовує поданням дружиною, яка вважала, що він офіційно працює, документів для отримання соціальної допомоги. Вказану суму слід повернути державі, оскільки офіційно не був працевлаштований з вини відповідача. Протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду в 100000 грн., яка виразилась у його та вагітної на той час дружини душевних стражданнях.

У зв`язку з цим позивач просив суд встановити факт трудових відносин з ПП «Явір-2005» на посаді охоронця з 9 серпня 2019 року по 17 жовтня 2019 року включно та зобов`язати директора підприємства внести до його трудової книжки у встановленому законом порядку записи про прийняття на роботу на посаду охоронця з 9 серпня 2019 року та про звільнення з посади з 15 жовтня 2019 року.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2020 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 липня 2020 року доповнено рішення суду першої інстанції від 10 червня 2020 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Явір-2005» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7116 грн. 67коп.

Не погоджуючись з такими рішеннями, ОСОБА_1 в апеляційних скаргах просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

Крім того, скасувати часткового додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Явір-2005», витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7116 грн. 67 коп., виклавши його в новій редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «Явір-2005», витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3016 грн. 67 коп.

Вважає вказані рішення незаконними та необґрунтованими через неправильне установлення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно установив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильно застосував норми матеріального права.

У відзиві на апеляційні скарги ПП «Явір-2005» просить залишити їх без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області без змін.

Вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту існування трудових відносин між ним та відповідачем у період з 9 серпня 2019 року по 15 жовтня 2019 року.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Додаткове рішення скасувати в частині відмови у відшкодуванні витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 5983,33 грн. та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «Явір-2005» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5983,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «Явір-2005» витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи № 688/580/20 у суді апеляційної інстанції у сумі 8000 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України, працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України визначає трудовий договір як угоду між працівником і власником чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації, чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити відповідні умови праці, необхідні для виконання обумовленої договором роботи.

Відповідно до вимог статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Тобто, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладення трудового договору свідчить про те, що між працівником та роботодавцем виникли правовідносини, що зобов`язують їх виконувати певні функції та дотримуватись вимог, встановлених для сторін трудового договору законодавством про працю. Отже, лише у разі доведення факту укладення трудового договору працівник має право вимагати, а роботодавець зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на реалізацію прав працівника, які гарантовані йому законодавством.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення та іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження), власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання внести до трудової книжки записи про прийняття на роботу та звільнення (а. с. 1-6 Т. 1).

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії особової картки працівника (а. с. 9-10 Т. 1), направлення на обов`язковий попередній медичний огляд працівника (а. с. 11 Т. 1), висновку медичної комісії з датою 22 серпня 2019 року (а. с. 12 Т. 1), анкети співробітника підприємства (а. с. 13 Т. 1), заяви про перерахування нарахованих в майбутньому коштів на його особисту карту в банку (а. с. 14 Т. 1), згоди на збір та обробку персональних даних (а. с. 16 Т. 1), заяви про прийняття на роботу охоронником (а. с. 17 Т. 1), угоди-зобов`язання про збереження комерційної таємниці та конфіденційної інформації (а. с. 18 Т. 1), заяви про застосування податкової соціальної пільги (а. с. 19 Т. 1), договору про матеріальну відповідальність (а. с. 21 Т. 1), посадової інструкції охоронника управління охорони об`єктів ПП «Явір-2005» (а. с. 22-24 Т. 1). Всі вказані докази, крім висновку медичної комісії, не містять дати, підписів посадових осіб, штампів, печаток підприємства, фактично є бланками, заповненими і підписаними лише позивачем.

Датований 22 серпня 2019 року висновок медичної комісії фактично спростовує можливість прийняття на роботу позивача з 9 серпня 2019 року. Заява ОСОБА_1 про прийняття на роботу не містить даних вхідної кореспонденції, дати її написання автором, після слів «прошу Вас прийняти мене на роботу (посада) охоронник з» у заяві відсутня подальша інформація про дату, з якої автор заяви просить прийняти на роботу, речення недописане (а. с. 17 Т. 1).

З наданої копії направлення на працевлаштування № 0004001 від 9 серпня 2019 року слідує, що центр зайнятості направляє в ПП «Явір-2005» ОСОБА_1 для працевлаштування охоронником. Однак з корінця до вказаного направлення слідує, що ОСОБА_1 прийнятий охоронником ПП «Явір-2005» з 17 жовтня 2019 року, наказ від 16 жовтня 2019року № 142-К (а. с. 20 Т. 1).

З витребуваного за клопотанням позивача в порядку забезпечення доказів і оглянутого в судовому засіданні оригіналу журналу обліку наказів (З особового складу) ПП «Явір-2005» слідує, що за період з 30 липня 2019 року по 15 жовтня 2019 року відомості щодо ОСОБА_1 у журналі відсутні. У вказаному журналі є запис за № 142, наказ № 142-К від 16 жовтня 2019 року про призначення ОСОБА_1 на роботу, та запис № 143, наказ № 143 від 17 жовтня 2019 року про скасування прийому ОСОБА_1 (а. с. 82-87 Т. 1).

Зазначена інформація підтверджується наданими представником відповідача копіями наказів № 142, згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на роботу охоронником з 17 жовтня 2019 року, № 143 згідно якого скасовано прийом на роботу ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою приступити до роботи з 17 жовтня 2019 року, підстава заява ОСОБА_1 від 17 жовтня 2019 року. Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 17 жовтня 2019 року слідує, що із-за сімейних обставин він не має можливості приступити до виконання обов`язків, на підприємстві працювати не буде, просить повернути документи (а. с. 40, 41, 42 Т. 1).

З витребуваного за клопотанням позивача в порядку забезпечення доказів і оглянутого в судовому засіданні оригіналу журналу проведення інструктажів ГШР Шепетівського РВО слідує, що за період з 1 серпня по 20 жовтня 2019 року відомості про проведення інструктажів ОСОБА_1 відсутні (а. с. 88-92 Т. 1).

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини, що підтверджують його перебування у трудових відносинах з відповідачем в період з 9 серпня 2019 року по 15 жовтня 2019 року включно. При відсутності факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, не підлягають до задоволення і вимоги про зобов`язання внести до трудової книжки записи про прийняття на роботу та звільнення, як похідні від вимоги про встановлення вказаного факту.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Одна, з висновком про відшкодування витрат на правову допомогу Хмельницький апеляційний суд не погоджується.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивач не довів факту перебування у трудових відносинах із відповідачем в період з 9 серпня 2019 року по 15 жовтня 2019 року включно, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно установив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильно застосував норми матеріального права є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції. Апелянт не навів конкретні докази та обставини, які залишені судом першої інстанції поза увагою.

Із урахуванням того, що судом першої інстанції надана належна оцінка доводам відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Клопотання апелянта про виклик до суду апеляційної інстанції та допит в якості свідків ОСОБА_3 - заступника директора Шепетівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості та ОСОБА_4 - старшого охоронника ПП «Явір-2005» судом було відхилено, оскільки в матеріалах справи є довідка ПП «Явір-2005», що особа з прізвищем ОСОБА_4 у підприємстві не працює, а ОСОБА_3 працює в іншій установі і доступ до можливих документів відповідача про імовірне працевлаштування позивача у неї відсутній.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Суд правомірно вирішив питання щодо оплати правничої допомоги відповідачу. Однак, на думку Хмельницького апеляційного суду визначаючи розмір стягнення, не врахував принципу співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у разі задоволення позову - на відповідача.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті

137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

ПП «Явір-2005» було подано описи робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом як у суді першої інстанції так і при апеляційному перегляді справи, акти прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, квитанції, копія ордерів про надання правової допомоги.

Апелянт просив врахувати співмірність витрат понесених відповідачем зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися адвокатом, який займався вивченням цієї справи, зустрічами з клієнтом для обговорення аспектів ведення справи у суді першої та апеляційної інстанції. Адвокат складала: відзив на позовну заяву підписано директором ПП (а. с. 36-39), клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції підписані директором ПП (а. с. 47, 69, 150-151, 172), заяви про надання суду доказів, про повернення доказів підписані директором ПП (а. с. 80, 94, 103), заперечення на клопотання про долучення доказів до матеріалів справи підписане директором ПП (а. с. 184-186), заяву про ухвалення додаткового рішення (а. с. 206-208), клопотання про участь в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції, відзиви на апеляційні скарги підписані директором ПП та акти прийняття-передачу наданих послуг підписані директором ПП та адвокатом Фуголь С.А., тобто фактично виконувались одна і та ж саму робота. Крім того адвокат Фуголь С.А. приймала участь у судових засіданнях в режимі відео конференції 3 год. 01 хв. (30.03.2020 року 47 хв., 29.04.2020 року 26 хв., 13.05.2020 року 9 хв., 10.06.2020 року 1 год. 39 хв.).

Тому зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. у суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, Хмельницький апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивач на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 3000 грн. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Явір-2005» (адреса місцезнаходження: вул. Хлібозаводська, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36007; ) витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Явір-2005» (адреса місцезнаходження: вул. Хлібозаводська, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36007; ) витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 2 жовтня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк