ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/273/19 Номер провадження 22-ц/814/1744/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Чудненка Володимира Миколайовича,

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 25 квітня 2019 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 квітня 2006 року, посилаючись на те, що 14 квітня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 13 січня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 41 568 грн. 92 коп., яка складається з: 2 538,65 грн. тіло кредиту; 22 371,08 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 14 203,53 грн. пеня, а також у відповідності до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована сума); 1 955,66 грн. штраф (процентна складова).

Вказану суму заборгованості у розмірі 41 568 грн. 92 коп. просило стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», а також судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2019 року зазначений позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 39 113,26 грн., яка складається з: 2 538,65 грн. тіла кредиту; 22 371,08 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 14 203,53 грн. нарахованої пені, а також судовий збір в сумі 1 921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 25 квітня 2019 року у цивільній справі №553/273/19 залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Чудненка В.М. оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати заочне рішення районного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Зазначала, що кредитором безпідставно нараховано проценти в розмірі, передбаченому договором після спливу строку кредитування. Окрім того, кредитором нараховано позичальнику неустойку (штрафи, пені) відповідно до Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» й Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з якими останній ознайомлений не був, відомості про які відсутні в заяві про отримання кредитної картки.

На вказану апеляційну скаргу свій відзив подало Акціонерне товариство Комер-ційний банк «ПриватБанк», в якому, спростовуючи доводи апелянта, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому вказувало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифіми Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 14 квітня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений, кредитний договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Вказані умови договору погоджені сторонами, що підтверджується їх підписами.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14 квіт-ня 2006 року, укладеного між ПриватБанком та відповідачем ОСОБА_4 , у зв`язку з порушенням умов вказаного кредитного договору, відповідач станом на 13 січня 2019 року має заборгованість у розмірі 41 568 грн. 92 коп., яка складається з: 2 538,65 грн. тіло кредиту; 22 371,08 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 14 203,53 грн. пеня, а також у відповідності до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована сума); 1 955,66 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утво-рилася заборгованість, яка підлягає до стягнення на користь банку у розмірі 39 113,26 грн., а саме: 2 538,65 грн. тіла кредиту; 22 371,08 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 14 203,53 грн. нарахованої пені.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції не погоджується в повній мірі з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що анкета-заява відповідача від 14 квітня 2006 року містить дані: тип карти НОМЕР_1 , валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансовий фіксоівний, сума кредитного ліміту 1 500 грн., базова процентна ставка 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Заява підписана ОСОБА_4 /а. с. 13/.

Згідно наявної у матеріалах справи інформації АТ КБ «ПриватБанк», термін дії картки № НОМЕР_2 , виданої ОСОБА_4 , сплив 30 квітня 2015 року / а. с. 95/.

Відповідні зміни до договору, укладеного 14 квітня 2006 року щодо продовження строку шляхом видачі нової картки, чи інший спосіб, не внесено, проте банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після 30 квітня 2015 року, за відсутності узгоджених сторонами щодо цього умов.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-249цс15 від 02 грудня 2015 року, зазначивши що після спливу визначеного договором стро-ку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором №б/н від 14 квіт-ня 2006 року, загальна заборгованість ОСОБА_4 за процентами за користування кредитними коштами станом на 30 квітня 2015 року становить 222 грн. 16 коп. та підлягає стягненню на користь банку з відповідача.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом та нарахованої пені, а також штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили такі умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості щодо сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі №342/180/17).

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі відпові-дальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`я-зань, а відтак відсутні правові підстави для стягнення на користь банку нарахованої пені.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у розмірі 2 538 грн. 65 коп. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, вони підлягають стягненню на користь позивача.

З урахуванням наведених обставин, рішення суду в частині задоволених позовних вимог та в частині розподілу судових витрат згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 538 грн. 65 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 222 грн. 16 коп., а всього 2 760 грн. 81 коп., а також пропорційно до задоволених позовних вимог судових витрат.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача штрафів жодною зі сторін не оскаржується, а отже, не є предметом апеляційного розгляду, тому рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі її представника адвоката Чудненка Володимира Миколайовича, задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2019 року в частині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та в частині розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 538 грн.65 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 222 грн. 16 коп., а всього 2 760 грн. 81 коп.

В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 127 грн. 55 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.