Справа № 373/1355/19
Номер провадження 2/373/54/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретаря судових засідань Литвишко В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позивачка звернулася до суду з позовом та просить визнати недійсними й скасувати рішення 4 сесії 23 скликання Великокаратульської сільської ради народних депутатів від 04.12.1998.

Також просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення 4 сесії 23 скликання Великокаратульської сільської ради народних депутатів від 04.12.1998 на земельну ділянку загальною площею 0,282 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,172 га та обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 0,110 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №3 від 14.06.1999.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.1998 між позивачкою та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

В червні 2018 року під час оформлення права власності на земельні ділянки, які знаходяться безпосередньо під належним позивачці будинком, нею встановлено, що на зазначені земельні ділянки 14.06.1999 попереднім власником було отримано державний акт на право приватної власності на землю, зокрема на земельну ділянку, площею 0,110 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 0,172 га для ведення особистого підсобного господарства.

Вважає, що державний акт на право приватної власності на землю є недійсним і підлягає скасуванню.

Крім того, власник земельної ділянки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачка є її спадкоємицею, яка прийняла спадщину після її смерті.

Представник позивачки ОСОБА_4 направив суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. До суду від її імені 30.10.2019 надійшла заява, в якій висловлено прохання розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнаються в повному обсязі (а.с. 49). Судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою позову, зважаючи на те, що заява від імені ОСОБА_2 не дає можливості точно ідентифікувати підписанта. При цьому, підпис у заяві, який нібито належить ОСОБА_2 , схожий з підписом, який вчинено ОСОБА_5 у повідомленні про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_2 (а.с. 48).

Представник відповідача Великокаратульської сільської ради - сільський голова Середній О.П. в своїй заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

За клопотанням представника позивачки судом витребувано:

-належним чином завірену копію спадкової справи відкритої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Берестовою І.Ю., після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-належним чином завірені копії документів щодо передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, а саме: рішення Великокаратульської сільської ради №13/в, протоколу сесії Великокаратульської сільської ради від 12.04.1996, протоколу сесії Великокаратульської сільської ради від 24.12.1998;

-документи, на підставі яких було видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-КВ № 064584.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_4 направив суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі та участі його довірителя.

Представник відповідача Великокаратульської сільської ради - сільський голова Середній О.П. в своїй заяві просив слухати справу без участі представника Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району.

Відповідачка ОСОБА_2 на виклики суду не з`являлася, про місце та час розгляду справи повідомлялась поштовими відправленнями та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Досліджені судом докази та встановлені обставини:

Відповідно до наданої копії договору купівлі-продажу від 07.08.1998 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок в с.Велика Каратуль Переяслав-Хмельницького району.

Згідно з копією рішення №13/в «Про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку» виконком Великокаратульської сільської ради передав у приватну власність ОСОБА_3 присадибну земельну ділянку в розмірі 0,25 га по АДРЕСА_2 . Копія рішення відповідно до листа Переяслав-Хмельницької районної державної адмінстрації від 18.11.2019 №06.01-19/2084 міститься у протоколі № 4 від 12.04.1996 виконавчого комітету Великокаратульської сільської ради народних депутатів.

Відповідно до листа Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 18.11.2019 №06.01-19/2084 у справі «Протоколи 5 - 8 сесій Великокаратульської сільської ради ХХІІ скликання за 1996 рік» немає протоколу сесії від 12.04.1996

14.06.1999 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства - 0,172 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 0,110 га, шо підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-КВ № 064584.

Відповідно до копії технічного паспорту від 27.12.2018 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 він оформлений на замовлення власника ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2015 спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняла її донька - ОСОБА_2 .

Відповідно до копії виписки з погосподарської книги за 1996 - 2018 роки, особовий рахунок № 179-3 відкритий на ОСОБА_3 . Згідно з договором купівлі-продажу від 07.08.1998 право власності перейшло на ОСОБА_1 . Домогосподарство розміщене по АДРЕСА_1 . Загальна площа земельної ділянки 0,2820 га: 0,1100 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,1720 га - для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні досліджено:

- копію спадкової справи №11/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Берестовою Іриною Олександрівною;

- копію технічної документації по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю громадян с.Велика Каратуль в межах Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в т.ч. щодо земельної ділянки ОСОБА_3 .

Відповідно до копії листа Великокаратульської сільської ради від 16.07.2018 № 120 власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,110 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,172 га, розташовану по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 . Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований 14.06.1999.

Відповідно до акту №66 від 25.03.2019, складеного посадовими особами Великокаратульської сільської ради проведено обміри земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та складено схему, відповідно до якої земельна ділянка має квадратну форму із сторонами: 33,4 Х 32,2 Х 31,3 Х 32,3.

Норми права, застосовані судом:

Статтею 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права в силу ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 22, 23 ЗК України (1990 р. у редакції, чинній на момент набуття позивачкою права власності на житловий будинок, ) було передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до положень ч. ч. 1 4 ст. 30 цього Кодексу. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 140 ЗК України (2001 р.) підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України (2001 р.) визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

У межах підходів ЄСПЛ до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно, так і активи громадянина, включаючи право вимоги з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно можливості ефективного здійснення свого права власності у майбутньому.

Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала підстави вважати що таке буде прийнятим та розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Таким чином, правомірні законні очікування - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого.

Визнання недійсним державного акту на право власності на землю буде мати ознаки втручання у право власності на неї в особи, якій ця земельна ділянка належить.

З огляду на приписи ст. ст. 182, 328, 377 ЦК України набувач нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». З виникненням прав власності на будівлю чи споруду в особи виникає право одержати земельну ділянку, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

За вищенаведених приписів законодавства, з огляду на предмет позову, уточнений у підготовчому засіданні, позивачка мала довести обставини набуття прав на відповідний житловий будинок; наявності права власності чи користування в особи, яка відчужила на її користь цей будинок, на земельну ділянку під цим будинком на час набуття позивачкою відповідного права; незаконність видачі державного акту - відсутність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого державний акт видано; порушення прав позивачки у зв`язку із видачею оскаржуваного державного акту.

З досліджених судом доказів вбачається, що позивачкою було набуто 11.08.1998 (дата державної реєстрації договору) на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок по АДРЕСА_1 будинку у договорі не зазначено. З технічного паспорту на будинок вбачається, що він має номер 34.

Копія рішення виконавчого комітету Великокаратульської сільської ради народних депутатів №13/в/, яка була надана суду з районного архіву, не містить дати його винесення. У рішенні визначено, що ОСОБА_3 передається у приватну власність присадибна земельна ділянка в розмірі 0,25 га по АДРЕСА_2 . У технічній документації по виготовленню державних актів на землю міститься виписка з протоколу № 4 від 12.04.1996 рішення № 13в виконавчого комітету Великокаратульської сільської ради народних депутатів про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,26 га: під індивідуальну забудову - 0,1, для ведення особистого підсобного господарства - 0,16. Акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки складено 31.07.1998. Заява ОСОБА_3 від 09.04.1996 про передачу їй у приватну власність земельної ділянки не містить адреси її розташування, а лише назву населеного пункту - с.Велика Каратуль.

З копії оскаржуваного державного акту вбачається, що він виданий на земельну ділянку площею 0,282 га по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка складається з двох ділянок площею 0,11 га (для обслуговування житлового будинку та господарських споруд) та 0,172 га (для ведення особистого підсобного господарства). Точне розташування ділянок (адреса) не вказані.

З технічної документації, на підставі якої було видано оскаржуваний державний акт, також не вбачається точна адреса розташування ділянок. При цьому, наявні каталоги координат зовнішніх меж цих ділянок.

Суд не бере до уваги додану до позову довідку Великокаратульської сільської ради за підписом її голови від 16.07.2018 №120 у частині підтвердження обставин того, що земельна ділянка, яка належала ОСОБА_3 на підставі оскаржуваного державного акту, перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ця довідка не містить джерел такої інформації, у зв`язку з чим не відповідає вимогам допустимості та достовірності, визначеним ч. 2 ст. 78 та ст. 79 ЦПК України.

Доказів того, що позивачка оформлювала (або зверталась до відповідних органів для цього) права власності на земельні ділянки, які знаходяться безпосередньо під належним їй будинком, не надано. Відсутні докази того, що наявне будь-яке накладення земельних ділянок під будинком, який належить позивачці та тими, що перебували у власності ОСОБА_3 на підставі оскаржуваного державного акту.

Клопотань щодо призначення відповідної судової експертизи для визначення обставин розташування та розмірів земельних ділянок, визначених в оскаржуваному державному акті та під житловим будинком, належним позивачці, не заявлялось.

Відтак, є припущенням та обставина, що оскаржуваний державний акт підтверджує право власності ОСОБА_3 саме на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів того, що було здійснено зміну адрес по АДРЕСА_1 не надано.

З таких обставин, суд доходить висновку, що позивачкою не доведено тієї обставини, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування та державним актом порушено її право на набуття земельної ділянки під житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, з огляду на момент переходу права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - 11.08.1998 та виникнення права власності на земельну ділянку на підставі оскаржуваного державного акту - 14.06.1999, відсутні підстави розгляду питання про перехід права власності на земельну ділянку під житловим будинком у зв`язку з набуттям його у власність позивачкою, оскільки відсутні докази перебування цієї ділянки у власності продавця житлового будинку.

Зважаючи на вищенаведене відсутні підстави для висновку, що право, за захистом якого звернулася позивачка до суду, порушено відповідачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 264, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Великокаратульська сільська рада - місцезнаходження: вул.Сахна, 22а, с.Велика Каратуль, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, 08440;

ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 17.02.2020.

Суддя: Д. В. Свояк