СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/219/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної зави,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва 05.10.2020 надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної зави, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу була передана до провадження головуючого судді 06.10.2020.

У заяві заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала 25 червня 2018 року у спадок квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2018 року, номер запису про право власності: 26786212, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. 04 березня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, на що вона за законом матиме право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією заповіту. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у віці 71 року , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Заявниця звернулась протягом шести місяців до П`ятої державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу м. Києва з заявою про відкриття спадщини, у зв`язку з чим була відкрита та заведена спадкова справа. 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 отримала в П`ятій державній нотаріальній конторі Київського міського нотаріального округу м. Києва свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на нерухоме майно за межами м. Києва. Цього ж дня державний нотаріус повідомив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , так як вона була відчужена 24 вересня 2020 року, що підтверджується копією витягу з реєстру речових прав. Даний договір був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Заявник вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений 24 вересня 2020 року є протиправним, шахрайським та таким, що суперечить нормам матеріального права, так як був укладений особою, яка померла за шість місяців до укладення договору. Необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно до подачі позовної заяви є в повній мірі обґрунтованим з наведених вказаних обставин та свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених прав та інтересів позивача. З огляду на викладене заявник просить вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до заяви, спір виник зокрема із приводу договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З поданої заяви вбачається, що відповідно до заповіту від 04.03.2019, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 23.04.2020, ОСОБА_2 померла ~ ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 71 року, про що 23.04.2020 складено актовий запис №6769.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності, ОСОБА_3 , що зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 277, виданого 24.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 24.09.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 уклали договір за яким, продавець передає, а покупець приймає квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, заява від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) за № 69986.

Співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також враховуючи, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак, не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на викладене вимога заяви про застосування засобів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Щодо питання відносно необхідності застосування зустрічного забезпечення, суд виходить з такого.

Вимоги щодо змісту і форми ухвали суду визначено статтею 260 ЦПК України. Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуальної норми, суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, жодна із обставин, перерахованих у частині третій статті 153 ЦПК України, судом встановлена не була, відповідно, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення. При цьому, а разі встановлення таких обставин, питання про зустрічне забезпечення позову може бути вирішено на підставі ч.6 ст. 154 ЦПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної зави - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Святошинський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_4 ).

Суддя Ю.В. Войтенко