ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5467/20 Справа № 210/6426/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/6426/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 (надалі позивачі) звернулися до суду із позовом до Публічного акціонерногоо товариства «Криворіжгаз» (надалі ПАТ «Криворіжгаз»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (надалі АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що, на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року за № 2500, між позивачами, як споживачами, та ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», був укладений типовий договір постачання природного газу споживачам.

У лютому 2017 року ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», встановило на будинок АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу.

У березні 2017 року позивачам стало відомо про те, що для них ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», в односторонньому порядку, з 01.02.2017 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.

На думку позивачів, дії ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку та ухилення від виконання свого обов`язку із забезпечення побутових споживачів газу індивідуальними лічильниками газу та в їх встановленні за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є неправомірними, не відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно якої суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення до 01.01.2012 року; для підігріву води та приготування їжі до 01.01.2016 року; тільки для приготування їжі до 01.01.2018 року.

Вищевказані дії ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» позивачі вважають незаконними, у зв`язку з чим, просили суд: визнати незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжга» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 ; визнати права споживачів на забезпечення та встановлення в їх квартирах індивідуальних газових лічильників, у порядку захисту прав споживачів; зобов`язати відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжга» за свій рахунок, у термін до 01 січня 2018 року, здійснити встановлення в їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам; визнати незаконним режим нарахування об`ємів спожитого газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу та зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити для побутових споживачів режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» судовий збір у розмірі 34578,00 грн. в дохід держави.

В іншій частині в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній у скарзі позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 просять частково скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення в відповідних частинах, якими визнати незаконним, встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу позивачів по справі; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу позивачів по справі, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнати право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за позивачами по справі; визнати, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 09.04.2015 року № 329-VIІ, зобов`язано за власний рахунок, в термін до 01.01.2018 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів по справі індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в інших частинах рішення суду залишити без змін.

Вказують, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є суб`єктом господарювання, що в установленому порядку отримав ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01.07.2015 року і виступає гарантованим постачальником газу для побутових споживачів м. Дніпропетровськ та Дніпропетровської області.

Вважають, що відповідно до п.п.3 п.6.2. Типового договору постачання природного газу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» взяв на себе зобов`язання обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог, передбачених цим Договром.

Вказують, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є належним відповідачем у справі, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у Постанові від 21.03.2019 року у справі № 171/1183/17, в аналогічній справі.

Зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що позивачі усно зверталися до АТ «Криворіжгаз» щодо забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Вважають, що судом першої інстанції проігноровано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 07.11.2018 року по справі № 214/2435/17. На думку позивачів, висновок суду щодо недоведеності факту відмови відповідача кожному з позивачів у встановленні індивідуальних газових лічильників позивачам є хибним,

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Натомість, відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» надано письмові пояснення на апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 138), до яких не додано доказів направлення такого документу іншим учасникам справи, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає ці пояснення до уваги.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 є або власниками, або зареєстровані та проживають в квартирах у будинку АДРЕСА_1 , та є споживачами з отримання послуг газопостачання та сплачують такі послуги (том 1 а.с. 23-177).

Відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз».

Розподіл природного газу побутовим споживачам позивачам по справі, здійснює оператор газорозподільної системи АТ "Оператор газорозподільних систем "Криворіжгаз", який є правонаступником ПАТ «Криворіжгаз», відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року, фактом згоди приєднання до якого, відповідно до п. 1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

У грудні 2016 року в будинку АДРЕСА_1 представниками ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільних систем «Криворіжгаз», був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, у зв`язку з чим з 01 січня 2017 року нарахування об`ємів використаного природного газу здійснюється згідно показів загальнобудинкового приладу обліку.

Підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 є виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 - 2025 роки.

Спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та відмови відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» встановити індивідуальні лічильники природного газу та зміну відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів про визнання незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних та не відмовлялись від встановлення квартирного лічильнику газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, тому дії відповідача ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільних систем «Криворіжгаз», щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам позивачам по справі, є незаконними та вчинені з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 в апеляційному порядку не оскаржується, у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обгрунтвоаність рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачів щодо визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за власний рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, встановивши незаконність дій відповідача щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 та порушення цим прав позивачів, як споживачів, виходив з того, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження їх звернення, кожним окремо або колективно, до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні, кожному з позивачів, індивідуального лічильнику газу, а тому не доведено факт порушення їх прав на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», та, оскільки, 19 січня 2018 року набрав чинності Закон України №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуальних лічильників, заявлені позовні вимоги щодо є не ґрунтуються на Законі, є передчасними та судовому захисту не підлягають.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині вирішення позовних вимог, заявлених до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,не відповідає.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі по справі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Крниворіжгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Отже, саме на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 20 лютого 2019 року у справі № 212/5712/17 (провадження № 61-116св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17 (провадження № 61-13554св19).

Разом з тим, відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.

При цьому, колегією суддів враховано, що, згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

Оскільки, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), та на час ухвалення оскаржуваного рішення суду відбулася зміна цивільного законодавства, яке регулювало правовідносини сторін на час їх виникнення, тобто на момент встановлення загальнобудинкового приладу обліку, колегія суддів дійшла висновку, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язане забезпечити встановлення в квартирах позивачів, за свій рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, індивідуальних газових лічильників.

Доводи апеляційної скарги позивачів про те, що відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язаний встановити позивачам індивідуальні газові лічильники у строк до 01 січня 2018 року, колегією суддів відхиляються, оскільки з часу виникнення правовідносин сторін відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб.

Та ж обставина, що встановлений ч.1 ст.6 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» термін для забезпечення встановлення лічильників газу споживачам суб`єктом господарювання, пролонговано до 01 січня 2021 року, й цей термін ще не настав, не може бути підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки відповідач заперечує проти встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників та зазначена обставина не може обмежувати право позивачів, як споживачів, на встановлення у будь-який час індивідуального приладу обліку природного газу, до закінчення вказаного терміну.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові про визнання за кожним з позивачів права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», відповідно до ст.6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за свій рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу, оскільки, строк такого забезпечення ще не настав.

При цьому, обраний позивачами спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 16 ЦК України, й висновок суду першої інстанції щодо передчасності такого звернення до суду є помилковим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач є відповідальним за це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року в справі №1-10/2004 Конституційний суд України визначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції (пункт 33 рішення).

Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96).

Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98). У цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (пункти 29-30 рішення від 24 березня 2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03; пункти 34-37 рішення від 02 листопада 2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02).

Отже, за змістом статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому, таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Оскільки, як встановлено вище, позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, а тому позивачі, право яких на встановлення таких лічильників заперечується з боку АТ «Оператор газорозподільних систем «Криворіжгаз» підставно звернулися до суду з даним позовом.

Натомість, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за власний рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, не врахував, що оскільки сам факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до відповідача та отримання відповідної відмови. У такому випадку суди повинні дати правову оцінку діям відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №210/5132/19.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачів до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу позивачів по справі; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу позивачів по справі режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем у справі, так як зазначене Товариство не здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою та не встановлює норми та режим нарахування об`ємів спожитого природного газу, а має лише дозвіл з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, відповідно до Постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Разом з тим, відповідно до Постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі № 212/1796/18 й підстав для відступлення від такої позиції колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги позивачів в цій частині.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимогщодо визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу, підлягає скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, а тому розподіл судових витрта здійснюється у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України

Згідно ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Уразі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними вимогами судовий збір сплачується на загальних підставах.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до ч.1, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1 921,00 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн., за подання 45 позивачами позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру до АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»- 69 156,00 грн. (768,40 грн. х 45 = 34 578,00 грн.; 34 578,00 грн. х 2 = 69 156,00 грн.).

Оскільки, колегією суддів задоволено позовні вимоги позивачів, які звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» має бути покладен обов`язок із компенсації таких судових витрат (ст. 141 ЦПК України), у зв`язку з чим колегія суддів стягує з останнього на рахунок держави судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції, у розмірі 69 156,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави підлягають стягненню 103 734,00 грн. (69 156,00 грн. х 150%) в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 до Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_46 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 до Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу - задовольнити.

Визнати право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 (за адресою: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 (за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 (за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 (за адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 (за адресою: АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 (за адресою: АДРЕСА_11 ), ОСОБА_11 (за адресою: АДРЕСА_12 ), ОСОБА_12 (за адресою: АДРЕСА_13 ), ОСОБА_13 (за адресою: АДРЕСА_14 ), ОСОБА_14 (за адресою: АДРЕСА_15 ), ОСОБА_15 (за адресою: АДРЕСА_16 ), ОСОБА_16 (за адресою: АДРЕСА_17 ), ОСОБА_17 (за адресою: АДРЕСА_18 ), ОСОБА_18 (за адресою: АДРЕСА_19 ), ОСОБА_19 (за адресою: АДРЕСА_20 ), ОСОБА_20 (за адресою: АДРЕСА_21 ), ОСОБА_21 (за адресою: АДРЕСА_22 ), ОСОБА_22 (за адресою: АДРЕСА_23 ), ОСОБА_23 (за адресою: АДРЕСА_24 ), ОСОБА_24 (за адресою: АДРЕСА_25 ), ОСОБА_25 (за адресою: АДРЕСА_26 ), ОСОБА_26 (за адресою: АДРЕСА_27 ), ОСОБА_27 (за адресою: АДРЕСА_28 , ОСОБА_28 (за адресою: АДРЕСА_29 ), ОСОБА_29 (за адресою: АДРЕСА_30 ), ОСОБА_30 (за адресою: АДРЕСА_31 ), ОСОБА_31 (за адресою: АДРЕСА_32 ), ОСОБА_32 (за адресою: АДРЕСА_33 ), ОСОБА_33 (за адресою: АДРЕСА_34 ), ОСОБА_34 (за адресою: АДРЕСА_35 ), ОСОБА_35 (за адресою: АДРЕСА_36 ), ОСОБА_47 (за адресою: АДРЕСА_37 ), ОСОБА_37 (за адресою: АДРЕСА_38 ), ОСОБА_38 (за адресою: АДРЕСА_39 ), ОСОБА_39 (за адресою: АДРЕСА_40 ), ОСОБА_40 (за адресою: АДРЕСА_41 ), ОСОБА_41 (за адресою: АДРЕСА_42 ), ОСОБА_42 (за адресою: АДРЕСА_43 ), ОСОБА_43 (за адресою: АДРЕСА_44 ), ОСОБА_44 (за адресою: АДРЕСА_45 ), ОСОБА_45 (за адресою: АДРЕСА_46 ).

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за власний рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, встановити індивідуальні газові лічильники, як побутовим споживачам, позивачам: ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 (за адресою: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 (за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 (за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 (за адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 (за адресою: АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 (за адресою: АДРЕСА_11 ), ОСОБА_11 (за адресою: АДРЕСА_12 ), ОСОБА_12 (за адресою: АДРЕСА_13 ), ОСОБА_13 (за адресою: АДРЕСА_14 ), ОСОБА_14 (за адресою: АДРЕСА_15 ), ОСОБА_15 (за адресою: АДРЕСА_16 ), ОСОБА_16 (за адресою: АДРЕСА_17 ), ОСОБА_17 (за адресою: АДРЕСА_18 ), ОСОБА_18 (за адресою: АДРЕСА_19 ), ОСОБА_19 (за адресою: АДРЕСА_20 ), ОСОБА_20 (за адресою: АДРЕСА_21 ), ОСОБА_21 (за адресою: АДРЕСА_22 ), ОСОБА_22 (за адресою: АДРЕСА_23 ), ОСОБА_23 (за адресою: АДРЕСА_24 ), ОСОБА_24 (за адресою: АДРЕСА_25 ), ОСОБА_25 (за адресою: АДРЕСА_26 ), ОСОБА_26 (за адресою: АДРЕСА_27 ), ОСОБА_27 (за адресою: АДРЕСА_28 , ОСОБА_28 (за адресою: АДРЕСА_29 ), ОСОБА_29 (за адресою: АДРЕСА_30 ), ОСОБА_30 (за адресою: АДРЕСА_31 ), ОСОБА_31 (за адресою: АДРЕСА_32 ), ОСОБА_32 (за адресою: АДРЕСА_33 ), ОСОБА_33 (за адресою: АДРЕСА_34 ), ОСОБА_34 (за адресою: АДРЕСА_35 ), ОСОБА_35 (за адресою: АДРЕСА_36 ), ОСОБА_46 (за адресою: АДРЕСА_37 ), ОСОБА_37 (за адресою: АДРЕСА_38 ), ОСОБА_38 (за адресою: АДРЕСА_39 ), ОСОБА_39 (за адресою: АДРЕСА_40 ), ОСОБА_40 (за адресою: АДРЕСА_41 ), ОСОБА_41 (за адресою: АДРЕСА_42 ), ОСОБА_42 (за адресою: АДРЕСА_43 ), ОСОБА_43 (за адресою: АДРЕСА_44 ), ОСОБА_44 (за адресою: АДРЕСА_45 ), ОСОБА_45 (за адресою: АДРЕСА_46 ).

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 69 156 (шістдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 103 734 (сто три тисячі сімсот тридцять чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: