П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2020 року місто Київ

справа № 759/2132/20

провадження №22-ц/824/10971/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 3 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Сенька М.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 29 жовтня 2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28 листопада 2018 року. У шлюбі у них з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вона разом з сином проживає у АДРЕСА_1 . Син навчається у школі у м.Києві. Дитина перебуває на її утриманні. Останні два роки вона не має достатнього доходу для утримання дитини, для купівлі якісного одягу, продуктів харчування, ліків та для оплати інших потреб по утриманню сина. У зв`язую з різким підвищенням цін на товари дитячого асортименту та вартості житлово-комунальних послуг вона не завжди може купити дитині все необхідне. Відповідач протягом 2017-2019 років і на теперішній час нерегулярно надає їй матеріальну допомогу на утримання сина, але вона є недостатньою. Відповідач має стабільний постійний заробіток, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн.. Інших дітей та будь-яких осіб, які б перебували на утриманні відповідача, немає.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 3 березня 2020 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 4 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення судом розміру стягнутих аліментів, встановивши аліменти в розмірі 1800 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

На його думку, розмір аліментів присуджений судом в розмірі 3000 грн. є завищеним. Він зареєстрований як фізична особа - підприємець, отримує дохід у середньому 5820,25 грн. на місяць, тобто має регулярний дохід, а тому суд мав би застосувати ст. 183 СК України та визначити розмір аліментів на утримання дитини у частині від його заробітку доходу.

Суд застосував положення ст. 184 СК України, відповідно до якої за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при чому, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчим документом у разі стягнення аліментів під час кожної виплати заробітної плати не більше 50% від заробітної плати, що складає (5820/2) - 2910 грн.

Враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає (2027 -50%) - 1013 грн., а також те, що відповідно до Закону України " Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчим документом у разі стягнення аліментів під час кожної виплати заробітної плати не більше 50% від заробітної плати, що складає 2910 грн., а тому суд першої інстанції мав би прийняти рішення про стягнення з нього аліментів в межах 1013 грн. до 2910 грн. з урахуванням абз.2 ч.2 ст.182 СК України.

Суд першої інстанції не врахував, що весь вільний час від навчання (вихідні, свята, канікули та інше) син ОСОБА_3 проживає за своїм місцем реєстрації у АДРЕСА_2 , та знаходиться на його повному утриманні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарни, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2020 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 /а.с.7/.

Малолітній ОСОБА_4 навчався у 1-Б класі в період з 1 вересня 2018 року по 21 травня 2019 року в школі І-ІІІ ступенів № 169 Шевченківського району м.Києва, що підтверджується довідкою виданою директором школи №169 від 28 січня 2020 року за № 387 /а.с.62/.

З 25 травня 2019 року ОСОБА_4 навчається у 2-Д класі середньої загальноосвітньої школи №162 міста Києва, що підтверджується довідкою виданою директором школи №162 від 28 січня 2020 року за № 17 /а.с.63/.

Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Зареєстрованим місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 є АДРЕСА_2 /а.с. 24/.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, відповідач - батько нерегулярно надає допомогу на утримання дитини, а отже позивач вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань. Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів жодним чином не обґрунтований. З урахуванням віку дитини, даних про особу позивача та відповідача, виходячи з засад розумності та реальності, суд вважав, що встановлений розмір аліментів на утримання дитини сторін в сумі 3000 грн. на місяць буде необхідним і достатнім для врегулювання спору сторін.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина сторін проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , а тому зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Посилання відповідача, що їх малолітній син не проживає постійно з матір`ю, а місце проживання дитини зареєстроване в м. Черкаси, і дитина весь вільний час від навчання проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, є безпідставними та такими, що спростовуються наданими суду доказами.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття місце проживання, під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує місце перебування, тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Оскільки дитина проживає разом з матір`ю у місті Києві та відвідує навчальний заклад, який знаходиться у місті Києві, то судом вірно встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції мав би визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Таким чином, право вибору способу стягнення аліментів (в частці або в твердій грошовій сумі) належить тому з батьків, разом з ким проживає дитина,тобто в даному випадку позивачу ОСОБА_1 .. А отже, обставини на які посилається апелянт, не впливають на вирішення питання щодо визначення способу стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 3000 грн. на дитину є непомірним для нього як для особи, яка отримує дохід в середньому 5 820, 25 грн. на місяць, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач, зареєстрований як фізична особа - підприємець, отримує дохід, в період 2019 року придбав нерухоме майно - квартиру, а отже його фінансовий стан дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Оскільки розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі, посилання відповідача ОСОБА_2 на не застосування судом положення абз. 2 ч.2 ст.182 СК України, якою встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є безпідставними. Така норма застосовується у випадку визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

На інші обставини, які б унеможливлювали сплату ОСОБА_2 аліментів в сумі 3000 грн. щомісячно, відповідач не посилається.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він добровільно надає грошові кошти на утримання дитини, проводить з сином час та дозвілля на вихідні, канікули не є тими обставинами, що враховується при визначенні розміру аліментів в розумінні ст. 182 Сімейного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 3 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус