Дата документу 12.02.2020 Справа № 336/3055/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3055/18 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
провадження № 22-ц/807/565/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.11.2017р. ним до прокуратури Запорізької області була подана заява про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України відносно старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Балицького М.С. На вказану заяву він отримав з прокуратури Запорізької області лист від 15.12.2017 р. за підписом прокурора відділу прокуратури Запорізької області Драча Т., в якому йдеться про відмову у реєстрації в ЄРДР його заяви про злочин. Бездіяльність з боку посадових осіб прокуратури Запорізької області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.11.2017 р., була оскаржена ним слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2018р. скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.11.2017р., була задоволена частково. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 16.11.2017р. про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що інформувати заявника.

Бездіяльністю посадових осіб прокуратури Запорізької області завдано йому моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює в 10000 грн. Крім того, йому були завдані збитки, що виразились у поштових витратах та оплаті юридичних послуг для захисту порушених прав.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1199 грн. 11 коп. витрат на правову допомогу, 1303 гр.52 гр. поштові витрати, пов`язані з розглядом справи.

02.07.2018 р. позивачем була подана уточнена позовна заява, в якій він просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2382 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу, 3288 гр. 05 коп. матеріальної шкоди (т. 1а.с. 64-70).

В уточненій позовній заяві від 28.05.2019р. позивач збільшив розмір позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до суми 510 000 гр.

Вказаний уточнений позов судом не розглядався, оскільки був поданий з порушенням строків, передбачених ст. 49 ЦПК України, тобто після закриття підготовчого засідання ухвалою від 17.12.2018р.

Судом розглядалась уточнена редакція позову від 02.07.2018р, у якій позивач просив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України спричинену неправомірними діями працівників прокуратури моральну шкоду в сумі 10 000 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2 382,20 грн., матеріальну шкоду у розмірі 3 288,05 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області зазначається, що судом було правильно визнано, що сам факт наявності рішення слідчого судді, прийнятого відповідно до положень ст. 307 КПК України, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди заявнику. Просить скаргу залишити без задоволення.

Від Державної казначейської служби України відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надійшло.

В судове засідання апеляційного суду 12.02.2020р. прокуратура Запорізької області та Державна казначейська служба України своїх представників не направили, хоча судові повістки ними отримані завчасно, про що маються зворотні поштові повідомлення про вручення повісток, що не є перешкодою у апеляційному розгляді у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача Чайкіна В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2018р. № 335/15861/17 задоволено частково скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 16.11.2017р. про вчинення кримінального правопорушення та надати заявнику витяг з ЄРДР (а.с. 30-31 т.1).

18.04.2018р. на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2018р. відомості за заявою позивача від 16.11.2017р. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146, але за результатами розслідування 30.06.2018р. слідчим слідчого відділу прокуратури області Черніченком Б.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. І ст. 284 КПК України.

У вказаному кримінальному провадженні позивач не мав статусу потерпілої особи, оскільки постановою процесуального прокурора від 24.05.2018р. йому було відмовлено у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні.

Обставинами, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди, є ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, якою було задоволено частково скаргу позивача на бездіяльність посадової особи прокуратури Запорізької області Драча Т. із покладенням обов`язку щодо виконання вимог ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 16.11.2017р.

Позивач посилається на те, що протиправна бездіяльність посадової особи прокуратури Запорізької області Драча Т. завдала йому моральної шкоди, що полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, через необхідність витрачати додаткові зусилля по відновленню його порушеного права як заявника, яким повідомлено про злочин посадової особи.

Дослідивши надане позивачем обґрунтування спричинення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивач обмежився виключно формальним переліченням загальних формулювань та не вказав, яких конкретно негативних втрат він зазнав у зв`язку із невнесенням посадовою особою прокуратури Запорізької області відомостей у ЄРДР, не надав доказів підтвердження наявності причино-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю та шкодою, на яку посилається позивач. Також суд зазначив, що позивач не являвся учасником кримінального провадження, розслідування якого ініціював.

Зважаючи на вказані обставини, суд визнав небгрунтованими вимоги позивача та відмовив в задоволенні його позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухваленим у цій справі рішенням суду фактично не визнається злочином правопорушення щодо внесення слідчим прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 у офіційні документи завідомо недостовірних відомостей по справі № 0000347 від 25.10.2016р., про що ним і подано заяву 16.11.2017р. Так, слідчим прокуратури ОСОБА_3 М ОСОБА_4 С ОСОБА_4 виводиться з-під відповідальності слідчий ОСОБА_5 , відносно якого відбувається розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Але, як слідує зі змісту судового рішення, дії слідчого ОСОБА_2 не були предметом дослідження у цій цивільній справі, та їм не надавалась будь-яка правова оцінка.

Предметом розгляду у цій цивільній справі було встановлення обставин щодо бездіяльності прокурора прокуратури Запорізької області Драча Т., яким не внесено у ЄРДР відомості про повідомлений у заяві ОСОБА_1 від 16.11.2017р. злочин, та чи спричинено такими діями моральної шкоди позивачеві.

Та суд визнав, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності посадової особи прокуратури Запорізької області Драча Т. щодо невиконання останнім вимог ст. 214 КПК України за заявою позивача від 16.11.2017р. вказує на те, що позивач реалізував своє право як особа, що заявила про злочин та має право оспорювати процесуальну бездіяльність посадової особи прокуратури, але такі обставини не є безумовними доказами неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Отже, дослідивши обставини справи та встановивши правовідносини між сторонами у цьому спорі, суд дійшов висновку, що сам факт задоволення слідчим суддею скарги позивача на таку бездіяльність та зобов`язання посадових осіб прокуратури виконати вимоги ч. І ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 16.11.2017р. про злочин не свідчить про протиправність дій посадових осіб прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. А тому лише незгода позивача з процесуальною бездіяльністю працівника органів прокуратури, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження, учасником якого він взагалі не являвся.

Колегія повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи, органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цієї особи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду, спричинену неправомірною бездіяльністю слідчого прокуратури Запорізької області Драча Т., в розмірі 10 000 грн. (позов про збільшення розміру відшкодування до 510 000 грн. судом не був прийнятий до розгляду).

Проте колегія визнає правильними висновки суду, що зобов`язання посадових осіб прокуратури Запорізької області ухвалою слідчого судді внести відомості за заявою від 16.11.2017р. до ЄРДР не свідчить про протиправність цих дій у розумінні ст.ст. 1167, 1174, 1176 ЦК України, оскільки такі рішення і дії приймались в межах процесуальних повноважень, а тому не свідчать про наявність вини або/та завдання цим шкоди позивачу.

ОСОБА_1 під час розгляду справи судами посилався на рішення судів у інших цивільних справах, якими частково задовольнялись його вимоги про відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Але ці рішення не встановлюють будь-якої преюдиції для цієї справи, а також мають інші обставини, з якими позивач пов`язував спричинення йому моральної шкоди, та з доведеністю яких погоджувались суди у тих справах.

Наголошує ОСОБА_1 також на тому, що суд безпідставно не розглядав його уточнений позов від 28.05.2019р.

З цього приводу колегією встановлено, що справа надійшла в порядку автоматизованого розподілу судді Шевченківського районного суду Марко Я.Р., яка ухвалою від 31 липня 2018р. відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначила підготовче засідання на 17.10.2018р. ( Т. 1 а.с. 132-133).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018р. було закрито підготовче провадження у цій справі ( Т. 2 а. с. 6-7), після чого у справі проводились судові засідання з розгляду справи по суті.

08.04.2019р. у справі було проведено повторний автоматизований розподіл у зв`язку з тимчасовим переведенням судді ОСОБА_6 шляхом відрядження на роботу на посуду судді Святошинського районного суду м. Києва ( Т. 2 а.с. 32-33), яким визначено для розгляду справи суддю Галущенко Ю.А.

В цьому разі, всі процесуальні дії, вчинені у справі попереднім суддею є обов`язковими для нового судді, який приймає справу до свого провадження.

Ухвалою судді Галущенко Ю.А. від 09 квітня 2019р. справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду по суті, оскільки стадія підготовчого судового засіданні вже була проведена суддею Марко Я.Р. та підготовче судове засідання було закрито ( Т. 2 а.с. 34).

Між тим, ОСОБА_1 уточнену в частині розміру моральної шкоди позовну заяву подано лише 28.05.2019р. (Т. 2 а.с. 36), тобто з порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, а саме, через півроку після закінчення підготовчого засідання 17.12.2018р.

Отже, судом обґрунтовано уточнена 28.05.2019р. в частині розміру відшкодування позовна заява не розглядалась, а здійснено розгляд попередньої редакції уточненої позовної заяви, яка була прийнята судом та надана відповідачам.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини у справі, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

При цьому, колегія наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У цій справі апелянт наголошував, серед іншого, на відсутності єдності судової практики з питання відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування та прокуратури, але такі доводи колегія не аналізувала, оскільки ці питання виходять за межі компетенції апеляційних судів.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення. а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.