Справа № 459/716/19 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/342/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції: відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , в залі суду: представниці позивача Виконкому Червоноградської міської ради - Мазурак О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Новосада М.Д. від 5 грудня 2019 року у справі за позовом Виконавчого комітету Червоноградської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 грудня 2019 року позов Виконавчого комітету Червоноградської міської ради (, пр. Шевченка, 19, м.Червоноград) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у Львівській установі виконання покарань №19, вул. Городоцька, 20, м.Львів) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради () аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2019 р. до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. Вирішено, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Вказує, що рішення є несправедливим у зв`язку з тим, що суд схиляється на її неодноразові судимості і слова свідків про її аморальний спосіб життя. Звертає увагу, що на судовому засіданні її не було і захисника їй не надали, а прохання вивезти її в зал судового засідання і відмова від відеоконференцзв`язку було відхилено. Вважає, що по відеоконференцзв`язку розгляд даної справи не є доцільним. Також бажає заслухати свідків і надати пояснення в залі судового засідання в присутності захисника так як вона є не юридично компетентна. Також вважає, що суд порушив її права не заслухавши її пояснення відносно даної справи. Зазначає, що довідки які вона має і мають бути в справі свідчать про те, що дитина здорова, адекватна і легко іде на контакт з людьми, що свідчить про те що з дитиною займались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника на підтримання апеляційної скарги, представниці позивача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на Декларацію прав дитини, проголошену Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.18, ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 ст. 150, п.2 ч.1 ст. 164, ч.ч.2,3 ст. 166, ст. 180, ч.3 ст. 181, ст. 182 СК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 144 ЦПК України, та задовольняючи позов виходив з того, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 15.09.2017 р. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №8 від 15.09.2017 р.

Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 29.09.2017 р. № 179 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про: відібрання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від одинокої матері ОСОБА_1 ; направлення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Львівський будинок дитини №1 на повне державне забезпечення. Відповідно до листа Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 23.06.2017 р. №5606/15, 23.06.2017 р. в Червоноградський ВП по телефону «102» поступило повідомлення від невідомої особи про те, що по вул. Івасюка ходить невідома жінка з маленькою дитиною жіночої статі, яка є побитою. На місце події виїхав наряд СРПП, який виявив відповідачку разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні були доставленими в ЧЦМЛ для медичного огляду під час якого медиками було зафіксовано у дитини забій обличчя. Відповідачка пояснила, що дочка близько десяти днів потому впала з гойдалки. Зазначено, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, проживання дитини з відповідачкою може загрожувати її життю та здоров`ю. Згідно листа Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 11.09.2017 р. №7682/15, 10.09.2017 р. в Червоноградський ВП по телефону «102» поступило повідомлення від невідомої особи про те, що по АДРЕСА_3 вона виявила малолітню дівчинку віком 2-3 роки без батьків. Працівниками СРПП під час виїзду на місце події було встановлено, що дана дитина є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідачка привела 07.09.2017 р. в квартиру АДРЕСА_4 , і попросила за нею приглянути, а сама пішла у невідомому напрямку. До 10.09.2017 р. вона за дитиною не повернулась і місце її перебування не відоме. Дитина була доставленою та поміщеною в дитяче відділення ЧЦМЛ. Зазначено, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, проживання дитини з відповідачкою може загрожувати її життю та здоров`ю. Згідно довідок Червоноградської ЦМЛ від 26.06.2017 р. №4308, та 14.09.2017 р. №6340, під час медичних оглядів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у останньої 23.06.2017 р. було зафіксовано забій обличчя, 10.09.2017 р. дитина була у вкрай занедбаному стані. Відповідно до листа Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 26.09.2017 р. №8120/02/15, 26.09.2017 р. працівниками СКП Червоноградського ВП о 15:20 год. була виявлена відповідачка, яка є раніше судимою особою, без визначеного місця проживання, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями. Дана громадянка виходила із підвального приміщення по АДРЕСА_5 спільно із своєю малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та особами чоловічої статі, сумнівної зовнішності та в стані алкогольного сп`яніння. Дівчина плакала, просила їжу, була брудною та неохайною, мала хворобливий вигляд лиця. Зазначено, що 19.09.2017 р. відповідачка була притягнутою до адміністративної відповідальності по ст. 184 КУпАП, проживання дитини із відповідачкою загрожує її життю. Згідно з довідкою Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради від 21.12.2018 р. №201, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 03.05.2018 р. виховується в даному закладі. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 05.02.2019 р. №15, та рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 19.02.2019 р. № 33 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про направлення до міського суду позовної заяви про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.05.2019 р., ОСОБА_1 засуджена за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. Суд встановив, що станом на сьогоднішній день відповідачка відбуває призначене покарання в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)». Свідок ОСОБА_4 , який працює на посаді директора Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, суду пояснив, що відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, а тому рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради дану сім`ю було запропоновано взяти під супровід. Проте цього не вдалось зробити, оскільки остання в Червоноградський МЦСССДМ не з`являлась, місце проживання даної сім`ї не було встановленим, за місцем реєстрації остання не проживала. Свідок ОСОБА_5 , яка працює на посаді старшого інспектора з ювенальної превенції Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, суду пояснила, що у 2018 р. до них поступило повідомлення щодо виявлення на вулиці маленької дівчинки, яка не може назвати своє місце проживання. При виїзді працівників поліції, останніми було встановлено, що дитина була голодною. Також дитина пояснила, що матір залишила її у незнайомих людей, а сама поїхала. В подальшому було встановлено, що відповідачка залишила дочку у своєї знайомої, яка веде аморальний спосіб життя. Ні продуктів харчування, ні коштів для дитини не залишила. Дитину було поміщено у лікарню, після цього відповідачка забрала дочку. В подальшому працівниками поліції було встановлено, що відповідачка разом із дочкою виходили з підвалу. Тоді дитина знову була поміщеною у лікарню під нагляд, щоб відповідачка самовільно її не забрала. Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз`яснень свідчать, що відповідачка свідомо нехтувала своїми обов`язками матері і не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дочки, зокрема вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, не проводила час з дитиною, не створювала жодних умов для нормального спілкування з дитиною чи отримання дочкою доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечувала необхідного харчування та медичного догляду дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, залишала дитину із чужими людьми на декілька днів, при цьому не цікавлячись в той час долею дочки. Суд вважав, що зазначені фактори є свідченням винної поведінки відповідачки та умисного ухилення нею від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважав інтереси та потреби малолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, суд прийшов до переконання, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дочки. Також суд вважав, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1536, 80 грн. (768, 40 грн. + 768,40 грн.) від якого позивач був звільнений при подачі позову.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів відповідачки, що виключно стосуються рішення в частині вирішення вимог про позбавлення її батьківських прав (що вона підтвердила і в своїх поясненнях в режимі відео конференції), - колегія суддів вважає, що висновки суду в цій частині обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

13.03.2019 виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просили:

?винести рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

?стягнути з ОСОБА_1 в користь Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради () аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначили, що відповідачка є одинокою матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради №179 від 29.09.2017 р. було здійснено відібрання малолітньої дитини від відповідачки, пізніше дитину переведено до Дитячого дошкільного будинку №1 м. Львова, де дитина перебуває і по сьогодні. Відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню і утриманню своєї дитини, вела аморальний спосіб життя, зловживала алкоголем, є неодноразово раніше судимою особою, і продовжує вчиняти нові злочини. Остання долею своєї дитини не цікавилась, залишала її під нагляд сторонніх людей, не забезпечувала необхідним харчуванням, чим своїми діями негативно впливала на фізичний та психологічний розвиток дочки, а тому проживання дитини із матір`ю загрожувало її життю та здоров`ю. Зазначає, що відповідачка є обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000566, де відносно неї застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому з 28.12.2017 р. вона перебуває у Львівській установі виконання покарань №19. Органом опіки та піклування Червоноградської міської ради, прийнято рішення від 19.02.2019 р. № 33 про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначають що відповідачка коштів на утримання дочки добровільно не дає, а отримувану державну допомогу використовує для власних потреб.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Як вбачається із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції ( 995_004 ) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) від 18 грудня 2008 року встановлено наступне: «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (995_004) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції (995_004) і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської

Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали за інтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і ОСОБА_6 , п. 97). У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів (див. згадані вище рішення у справах К. і Т., п. 166; Кутцнера, п. 67, та Мозера, п. 70) і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (див., mutatis mutandis, згадані вище рішення у справах Кутцнера, п. 76-77, та "К. і Т. проти Фінляндії" [GC], п. 179)».

Як вбачається із матеріалів справи та ніким не оспорювалось відповідачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 15.09.2017 р. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №8 від 15.09.2017 р. (а.с.5, 6).

Згідно Довідки Відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області №25723 від 11.09.2017 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , як піднаймач (а.с. 10).

Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 29.09.2017 р. № 179 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про: відібрання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від одинокої матері ОСОБА_1 ; направлення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Львівський будинок дитини №1 на повне державне забезпечення (а.с. 7).

Згідно листа Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 23.06.2017 р. №5606/15, 23.06.2017 р. в Червоноградський ВП по телефону «102» поступило повідомлення від невідомої особи про те, що по вул. Івасюка ходить невідома жінка з маленькою дитиною жіночої статі, яка є побитою. На місце події виїхав наряд СРПП, який виявив відповідачку разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Останні були доставленими в ЧЦМЛ для медичного огляду під час якого медиками було зафіксовано у дитини забій обличчя. Відповідачка пояснила, що дочка близько десяти днів потому впала з гойдалки. Зазначено, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, проживання дитини з відповідачкою може загрожувати її життю та здоров`ю (а.с.13).

Згідно листа Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 11.09.2017 р. №7682/15, 10.09.2017 р. в Червоноградський ВП по телефону «102» поступило повідомлення від невідомої особи про те, що по АДРЕСА_3 вона виявила малолітню дівчинку віком 2-3 роки без батьків. Працівниками СРПП під час виїзду на місце події було встановлено, що дана дитина є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідачка привела 07.09.2017 р. в квартиру АДРЕСА_4 , і попросила за нею приглянути, а сама пішла у невідомому напрямку. До 10.09.2017 р. вона за дитиною не повернулась і місце її перебування не відоме. Дитина була доставленою та поміщеною в дитяче відділення ЧЦМЛ. Зазначено, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, проживання дитини з відповідачкою може загрожувати її життю та здоров`ю (а.с.14).

З листа Червоноградської ЦМЛ від 26.06.2017 р. №4308, вбачається, що дитина ОСОБА_3 , доставлена працівниками поліції в приймальне відділення Червоноградської ЦМЛЛ 23.06.2017 року о 16.35 годині. Дитина в ургентному порядку оглянута травматологом, нейрохірургом, педіатром. Консультація нейрохірурга: неврологічно - без особливостей. Скарг немає. На обличчі дитини численні точкові синці, на волосистій частині голови, кінцівках. Зі слів мами дитина травму отримала тиждень тому, впала з качелі. Призначена рентгенографія черепа. На рентгенографії №2483 від 23.06.2017 року - кісткових, травматичних змін не виявлено. Консультація травматолога від 23.06.2017 року - тиждень тому отримала побутову травму, внаслідок удару гойдалкою. Локально визначаються поодинокі крововиливи на обох щоках, такі ж на волосистій частині голови. Даних про пошкодження систем немає. Дитина активна. Педіатр - соматично здорова. 23.06.2017р. о 18.15 годині мама самовільно покинула педіатричне відділення (а.с. 11).

З листа Червоноградської ЦМЛ від 14.09.2017 р. №6340 вбачається, що 10.09.2017 року о 18.39 годині в педіатричне відділення ЧЦМЛ доставлена дівчинка ОСОБА_3 в супроводі працівників поліції та невідомої жінки. Дитина була в брудному одязі, без тілесних ушкоджень. Шкірні покриви були брудні, на голівці, в волоссі - сухі гниди. Дитина адекватна, вступала в контакт. По органах і системах без особливостей. Діагноз: здорова. 13.09.2017 року о 12.00 годині мама самовільно забрала дитину із відділення (а.с. 12).

Відповідно до листа Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 26.09.2017 р. №8120/02/15, 26.09.2017 р. працівниками СКП Червоноградського ВП о 15:20 год. була виявлена відповідачка, яка є раніше судимою особою, без визначеного місця проживання, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями. Дана громадянка виходила із підвального приміщення по АДРЕСА_5 спільно із своєю малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та особами чоловічої статі, сумнівної зовнішності та в стані алкогольного сп`яніння. Дівчина плакала, просила їжу, була брудною та неохайною, мала хворобливий вигляд лиця. Зазначено, що 19.09.2017 р. відповідачка була притягнутою до адміністративної відповідальності по ст. 184 КУпАП, проживання дитини із відповідачкою загрожує її життю (а.с.16).

Згідно довідки Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради від 21.12.2018 р. №201, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 03.05.2018 р. виховується в даному закладі. Мати, ОСОБА_1 , свою доньку в 2018 році жодного разу не відвідала та не цікавилася її здоров`ям та життям (а.с.8).

Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 05.02.2019 р. № 15, та рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 19.02.2019 р. № 33 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про направлення до міського суду позовної заяви про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17, 18).

З листа Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області №1788/12 від 02.03.2018 року вбачається, що ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2017 року обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, який в ході судового розгляду справи по суті було продовжено до 17.03.2018 року та така перебувала в Львівській установі виконання покарань №19 (а.с.9).

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.05.2019 р., ОСОБА_1 засуджена за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі (а.с. 42-45, 57-60).

Крім цього, з ухвали слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 07.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 до 7.11.2017 року перебувала під вартою та 7.11.2017 року їй обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Як, також вбачається із матеріалів справи та підтверджено безпосередньо відповідачкою у судовому засіданні, станом на сьогоднішній день відповідачка відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а саме в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)».

Крім цього, з матеріалів справи та пояснень відповідачки вбачається, що ОСОБА_1 не згідна з позовною заявою. Заперечує, що вона неналежно виконувала обов`язки матері і якийсь поодинокий випадок не є причиною для позбавлення її батьківства. Вказувала на те, що те, що вона є неодноразово судима не дає підстав позбавляти її материнства. Крім цього, вказувала, що довідка з Червоноградської центральної міської лікарні підтверджує, що дитина розвинута і здорова, іде нормально на контакт, веде себе адекватно. Також, зазначає, що дитина не ночувала на вулицях і вокзалах, а постійно перебувала з нею. Вона не має місця постійного проживання, оскільки за місцем реєстрації не проживала, винаймала різні помешкання. Востаннє на АДРЕСА_6 . Також, вказує на те, що директор дошкільного будинку не дає їй можливості спілкуватися з дитиною, посилаючись на те, що вони не мають таких можливостей. Вважає недоцільним позбавляти її батьківських прав, поки вона знаходиться в місцях позбавлення волі та просила надати її дитині тимчасового опікуна поки вона відбуває покарання (а.с.31, 62-63).

Перевіряючи ставлення відповідачки до дитини колегія суддів вважає, що таке не слід вважати в повній мірі зразковим чи належним.

Дійсно, як вбачається із листів органів внутрішніх справ, мав місце один факт коли відповідачка у вересні 2017 року покинула дитину у інших осіб. А також факт коли у червні 2017 року у дитини відповідачки виявлено синець на обличчі.

Дійсно такі факти можуть свідчити про певну негативну поведінку відповідачки стосовно її дитини, неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, однак такі два поодинокі випадки не слід вважати випадками, що свідчать про системне, свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх материнських обов`язків щодо дитини.

Будь-яких інших доказів, які б вказували на порушення прав дитини відповідачкою, як її мамою настільки, що це б вказувало на необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав - позивачем не представлено та судом не здобуто.

Факт судимості відповідачки не може бути прямим та однозначним доказом про невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків (п.2 ч.1 ст. 164 СК України) без доводів взаємозв`язку цих фактів з виконанням батьківських обов`язків.

Крім цього, повідомлення про невідвідування відповідачкою дитини у державних закладах куди дитина була відібрана у вересні 2017 року слід вважати безпідставним, оскільки принаймні з листопада 2017 року відповідачці у кримінальному провадженні обрано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, а згодом і взяття під варту (відповідачка стверджує, що перебувала під домашнім арештом з вересня 2017 року), що унеможливлювало її відвідини дитини у державних закладах, зокрема і з травня 2018 року.

Слід вказати, також, і на те, що ні позивач ні будь-який інший із державних органів чи установ де перебували чи перебувають мати і дитина не вживав жодних дій, які б давали можливість підсудній, а згодом засудженій особі зустрітися із її дитиною чи принаймні надати можливість поспілкуватися звичайними засобами зв`язку, якими забезпечені заклади, у яких перебували відповідачка та її дитина.

Пояснення свідків, які без жодної конкретизації або з посиланням на один із згаданих у листах фактів стверджували про негативне ставлення відповідачки до дитини теж не слід вважати належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження позову.

Також, колегія суддів при вирішенні спору враховує активне намагання матері брати участь у спілкуванні з дитиною, навіть у місцях позбавлення волі. Крім цього, відповідачкою зайнята активна позиція заперечення щодо позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її певне усвідомлення своєї негативної поведінки стосовно виконання своїх батьківських обов`язків та намагання таку виправити, уникнувши негативного для себе наслідку при задоволенні позову.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на неї як на особу, що не у повній мірі здійснювала виконання батьківських обов`язків не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме матір до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Підстав застосування такого заходу як такого, що відповідатиме інтересам дитини не наведено і позивачем.

Крім цього, зважаючи на зміст ст. 8 Конвенції про права людини та основоположних свобод, позбавлення батьківських прав слід вважати втручанням у права гарантовані ст. 8 Конвенції особи, відносно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав та таке втручання серед іншого повинно переслідувати мету насамперед захисту інтересів дитини, стосовно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав відповідача. Як вбачається із матеріалів справи жодних доводів з приводу того як позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини та яких позивачем не наведено.

Про вказане йдеться і у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року Заява N 39948/06 «Савіни проти України», про що йшлося вище.

Враховуючи вказане підстав вважати обґрунтованими доводи позову, про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав на відповідачку, як на особу, яка, на думку позивача, не виконує батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, - немає.

Зважаючи на вказане слід вважати, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про позбавлення батьківських прав є таким, що ухвалене без дотримання вимог закону та без врахування згаданих обставин, що мають істотне значення для вирішення спору.

Тому, рішення суду в цій частині вимог (про позбавлення батьківських прав) слід скасувати з ухваленням нового про відмов в задоволенні позову в цій частині вимог.

Доводи ж апеляційної скарги в цій частині вимог слід визнати обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково. В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки таке, зокрема, і в частині стягнення аліментів фактично не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 5 грудня 2019 року в частині вирішення позову про позбавлення батьківських прав - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Виконавчого комітету Червоноградської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав- відмовити.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текс постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра