Провадження № 2/229/1111/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Король І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування Мельниченко Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В позовній заяві, яка надійшла до суду 23 червня 2020 року, позивач зазначила, що вона виховує в своїй сім`ї неповнолітню дитину ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дружківка Донецької області. Матір дитини, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 31 рік. Батьком дитини на підставі заяви про визнання батьківства зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Дитина ОСОБА_3 , постійно проживає в її сім`ї з лютого місяця 2020 року. Фактично, ОСОБА_3 являється її онукою, натомість юридично між ними відсутній родинний зв`язок.

Раніше її син ОСОБА_6 мав сімейні стосунки з нині покійною матір`ю дитини, ОСОБА_4 , з якою вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. За часів спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Після народження дитини матір дитини не виявила бажання, аби її син був зареєстрований батьком дитини, натомість вони продовжували спільно проживати та разом виховували дитину до 2009 року.

Позивач завжди вважала ОСОБА_3 своєю онукою, дитина часто у неї гостювала та навіть проживала деякий час, коли батьки виїжджали на заробітки до іншого міста. В 2009 році стосунки між матір`ю дитини та її сином припинилися. Її син виїхав на заробітки до Російської Федерації, де перебуває на теперішній час.

В 2011 році матір дитини стала спільно проживати із відповідачем ОСОБА_2 , від якого народила дитину в 2012 році. В листопаді 2013 року відповідач ОСОБА_7 зареєстрував шлюб із покійною нині ОСОБА_4 та спільно з нею подав заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, якою визнав своє батьківство відносно ОСОБА_3 .

На той час ОСОБА_3 було вже 11 років і дитина знала, хто є її біологічним батьком, тому не сприймала відповідача за свого батька через що стосунки між дитиною та відповідачем не складалися. Натомість її стосунки із онукою ніколи не припинялися. ОСОБА_3 часто у неї гостювала, вона завжди надавала дитині матеріальну підтримку та забезпечувала дитину необхідним одягом та канцелярським приладдям, матір дитини схвально ставилася до стосунків позивача та дитини та не заперечувала, аби ОСОБА_3 відвідувала позивачку та спілкувалася разом із нею.

В 2015 році через хворобу матір дитини померла. ОСОБА_3 разом з братом залишилися проживати із відповідачем. Стосунки між дитиною та відповідачем які й раніше були складними, ще більш погіршилися. Після смерті матері дитини відповідач став час від часу пиячити та перестав дбати про дітей. Bсі обов`язки по створенню належних умов для проживання відповідач повністю поклав на ОСОБА_3 , якій на час смерті матері виповнилося 12 років.

Обов`язки з прибирання, прання та приготування їжі, відповідач поклав на дитину, яка також повинна була доглядати і молодшого брата. Звичайно, що дитина не спроможна повноцінно дбати про добробут в сім`ї, та не завжди виконувала все так, як про те наполягав відповідач, через що в сім`ї часто виникали конфлікти.

Дитина все частіше стала скаржитися на те, що відповідач постійно випиває, часто запрошуючи своїх товаришів прямо додому. Під час перебування в стані алкогольного сп`яніння відповідач стає не керованим, та не сприймає адекватно оточуючих, через що діти були наляканими, та перебували в безпорадному стані. Сам відповідач ніде не працює, являється інвалідом ІІІ групи, та отримує пенсію в розмірі 1600 грн., також відповідач отримує державну допомогу на дітей в розмірі 3000 грн. та державну допомогу дітям, яку їм призначено по втраті годувальника в розмірі 2100 грн.

Bci гроші, які відповідач, отримує на дітей, він витрачає на власний розсуд, а більшість коштів пропиває, через що в їх сім`ї завжди був брак коштів. Відповідач перестав сплачувати комунальні послуги, у зв`язку із чим утворилися борги, внаслідок чого в жовтні 2019 року в будинку було припинено газопостачання. Відповідач власноруч переробив піч яка облаштована під газове опалення, та став опалювати будинок дровами, через що, в будинку стояв постійний чад, проживати в такому будинку дітям незручно та небезпечно для життя. Замість того, аби створити безпечні та належні умови для проживання дітей, відповідач став пиячити чи не щоденно, влаштовуючи скандали, чим створив умови, не можливі для нормального проживання дітей.

Так, після чергового конфлікту в сім`ї, який виник на ґрунті перебування відповідача в стані алкогольного сп`яніння, в лютому місяці 2020 року, ОСОБА_3 приїхала до позивача додому разом із речами, та сказала, що більше не повернеться жити в сім`ю відповідача. Вже чотири місяці ОСОБА_3 проживає та виховується в її сім`ї, та перебуває на повному одноособовому утриманні позивача. За цей час відповідач жодного разу не поцікавився справами дитини, та жодного разу не провідував дитину.

Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Грошові кошти, які відповідач отримує від держави в якості допомоги на дітей, він витрачає на власний розсуд. Хоча відповідач в 2013 році визнав своє батьківство відносно ОСОБА_3 , натомість справжнім батьком для дитини не став. Юридично, визнавши своє батьківство, відповідач набув згідно із законом батьківські права відносно ОСОБА_3 , якими зловживає, а також на нього покладено і батьківські обов`язки відносно дитини, від виконання яких, він самоусунувся.

Отже, відповідач не лише не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а й зловживає батьківськими правами. Фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться справами дитини, не турбується про її життя, здоров`я, про ї духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Тому позивач вважає за доцільне звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки він жодним чином не піклується про дитину, не приймає участі в її виховані, не піклується про її майбутнє, не цікавиться справами дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується дитиною, не створює умов для отримання дитиною освіти, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не приймає участі в утриманні дитини, не надає матеріальної допомоги.

Фактично відповідач свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, через що вона позбавлена законного представника, який би на підставі закону, мав би можливість захищати права та інтереси дитини, гарантовані Конституцією і Законами України.

Позивачка ОСОБА_1 просила задовольнити її позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на дитину.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свою позовну заяву в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та просила її задовольнити з підстав викладених у ній. Водночас ОСОБА_1 відмовилася від позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти обставин, викладених в позовній заяві, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав визнав в повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельніченко Т.В. підтримала висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради щодо позбавлення відповідача батьківських прав і вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дружківка Донецької області народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 474 від 23 грудня 2002 року. Батьками дитини вказані ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_4 (матір) (а.с. 10).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дружківка, Донецької області, актовий запис № 338 від 14 квітня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 14 квітня 2015 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 12).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

ОСОБА_3 дійсно навчається в ЗШ І-ІІІ ступенів № 12 м. Дружківка в 11-Б класі, що підтверджується довідкою, підписаною директором ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 Дружківської міської ради Донецької області (а.с. 13).

Відповідно до акту від 16 червня 2020 року складеного головою територіального комітету мікрорайону № 4 «Піонерський» ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 20 лютого 2020 року (а.с. 14).

Відповідно до акту від 18 червня 2020 року складеного головою територіального комітету мікрорайону № 16 «Яковлівка 2» ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 24 червня 2015 року, однак за вказаною адресою ніколи не проживала (а.с. 15).

Відповідно до акту від 19 червня 2020 року складеного головою територіального комітету мікрорайону № 13 «Донський 2» ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з 20 лютого 2020 року (а.с. 16).

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції).

З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України).

Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 жовтня 2020 року орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до доньки ОСОБА_3 .

Суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . Про це свідчать наступні обставини: з лютого 2020 року дитина мешкає з ОСОБА_1 та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні. Її життям, потребами не цікавиться та не спілкуються з нею. Позивач ОСОБА_1 виховує її, забезпечує усім необхідним та приділяє багато часу для розвитку та виховання. Ці підстави вказують на рівну та байдужу поведінку з боку батька. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що позивач відмовилась від позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд не вирішує це питання в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про народження № 474 від 23 грудня 2002 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір на користь державного бюджету у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя: С. О. Рагозіна