ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2157/20 Номер провадження 22-ц/814/1738/20Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стороженко Світлани Володимирівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2020 року у справі за заявою завідувача психоневрологічного відділення комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф.Мальцева Полтавської обласної ради» Фесенко Зої Юріївни про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу для надання психіатричної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст подання

У травні 2020 року завідуюча психоневрологічного відділення Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» Фесенко З.Ю. звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що в КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» 16 травня 2020 року о 17 год. 00 хв. за направленням лікаря поліклінічного відділення Хорольської центральної районної лікарні Бабай Т.А. був госпіталізований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа з інвалідністю ІІ групи, з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу.

Також, лікар вказував, що зважаючи на наявність у пацієнта тяжкого психіатричного розладу, відмову добровільного лікування, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивна поведінка по відношенню до матері та сусідів, наявність маячних ідей відношення на їх адресу, емоційну неадекватність, відсутність критичного відношення до своєї поведінки та ситуації, що передувала госпіталізації) хворий ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування.

Просив ухвалити рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2020 року заяву завідувача психоневрологічного відділення Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарні ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» Фесенко З.Ю. про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу для надання психіатричної допомоги задоволено.

Госпіталізовано в примусовому порядку до психіатричного стаціонару ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з даною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Стороженко С.В.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви завідувача психоневрологічного відділення Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарні ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» Фесенко З.Ю. про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу для надання психіатричної допомоги.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

У апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується з його примусовою госпіталізацією, оскільки може приймати лікування вдома, крім того в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження його агресивної поведінки. Крім того ОСОБА_1 до 28 квітня 2020 року проходив лікування в примусовому порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Стороженко С.М., завідуючу психоневрологічного відділення Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарні ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» Фесенко З.Ю., прокурора, дослідивши оригінал медичної картки ОСОБА_1 № 1306, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» 16 травня 2020 року о 17 год. 00 хв. за направленням лікаря поліклінічного відділення Хорольської центральної районної лікарні Бабай Т.А. був госпіталізований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа з інвалідністю ІІ групи, з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу.

Від добровільного лікування відмовився.

ОСОБА_1 є особою, яка страждає на психічний розлад та неодноразово піддавався примусовій госпіталізації для лікування в стаціонарі.

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавська обласна рада» від 17 травня 2020 року № 10 ОСОБА_1 встановлено діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу»

Зазначений діагноз було встановлено на підставах та в порядку визначеному законом, він не спростований жодними доказами.

Допитана в якості свідка, при розгляді справи судом першої інстанції, мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказала, що її син вживає алкогольні напої, вчиняє агресивні дії щодо неї та інших членів родини, становить небезпеку для сусідів. Вважає, що сину необхідна належна психіатрична допомога в умовах стаціонару.

Крім того матеріали справи містять копію колективної заяви від мешканців будинку АДРЕСА_1 голові Штомпілівської сільської ради в якій вони просять допомогти у вирішенні питання щодо проживання та поведінки мешканця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , яка загрожує життю і здоров`ю мешканців будинку. Зазначають, що останній порушує правила користування природнім газом, а саме залишає включеними комфорки, відпиляв шланг від котла, крім того постійно затоплює квартиру АДРЕСА_3 , запрошує до дому друзів для розпиття алкогольних напоїв у нічний час, без вагомих причин стукає в двері та вікна, використовує нецензурну лайку, кидається посудом по перехожим з балкону, поводить себе агресивно, погрожує фізичною розправою.

У судовому засіданні при розгляді справи судом апеляційної інстанції з метою перевірки наявних в матеріалах справи доказів було досліджено медичну картку хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 1306, в якій містяться історія хвороби ОСОБА_1 та оригінали зазначених вище документів.

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування необхідності такої госпіталізації.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Питання реалізації права особи на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, врегульовано, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи: особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Аналізуючи наявність підстав для госпіталізації ОСОБА_1 колегія суддів дослідила історію хвороби останнього, висновок комісії лікарів-психіатрів КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавська обласна рада» відповідно до якого ОСОБА_1 встановлено діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу» та зазначено про погіршення стану ОСОБА_1 , вчинення ним агресивних дій по відношенню до матері та сусідів, наявність маячних ідей відношенняна їх адресу, емоційна неадекватність, відсутність критичного відношення до поведінки та ситуації, що передувала госпіталізації. Також враховано свідчення матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 , та заяву сусідів.

На підставі досліджених матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено наявність медичного критерію для госпіталізації ОСОБА_1 , а саме достовірно доведено, що особа є психічно хворою, були наявні підстави для госпіталізації, які установлені лікарсько-консультативної комісії, страждає важким психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, галюцинаторно-параноїдного синдрому, раніше проходила лікування у психіатричній лікарні, стан ОСОБА_1 погіршився, наявність соціального критерію - він виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для нього та оточуючих, а також взято до увагу відмову хворого в добровільному лікуванні.

Враховуючи зазначене, встановлення необхідності у лікуванні та суспільної небезпечності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що психічний розлад ОСОБА_1 є такого виду та ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, оскільки без лікування в стаціонарних умовах є ризик того, що останній може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку як для себе, так і для оточуючих.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 447/731/16-ц.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посиланняадвоката Стороженко С.В. на те, що ОСОБА_1 не погоджується із застосуванням до нього примусової госпіталізації, вважає, що матір забирає собі його пенсію, він може приймати лікування за місцем проживання не є підставою для скасування рішення суду оскільки не спростовують встановлені обставини справи, не свідчать про відсутність необхідності в примусовому лікуванні та про відсутність можливості завдання шкоди собі та оточуючим.

Доводи наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів агресивної поведінки ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, а саме висновком комісії лікарів-психіатрів, свідченнями матері та заявою сусідів, крім того судом встановлена можливість неумисного завдання шкоди ОСОБА_1 як собі так і оточуючим.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, рішення суду постановлено із дотриманням норм чинного законодавства, наведені в апеляційній скарзі аргументи, висновків суду першої інстанції не спростували - апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Так як, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, підстави для зміни порядку розподілу судових витрат вістуні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стороженко Світлани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 02 жовтня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська