Справа № 127/2-1765/10
Провадження № 22-ц/801/1798/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 рокуСправа № 127/2-1765/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 27 липня 2020 року у м. Вінниця суддею цього суду Іщук Т. П.,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа № 2-1765-2010 щодо боржника ОСОБА_1 , мотивованою тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2011 року залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року та договором поруки № 98188 від 23 лютого 2007 року в розмірі 39001,13 дол. США, що в еквівалентні на національну валюту за курсом НБУ складало 312399,06 грн, в тому числі пеня 4413,47 грн, неустойка 500,00 грн, загальна сума заборгованості складала 317382,53 грн.

24 березня 2011 року судом першої інстанції видано виконавчий лист №2-1765-2010 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 317382,53 грн, оригінал якого 07 липня 2011 року разом з заявою про відкриття виконавчого провадження подано до Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. 10 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження № 30127503 з виконання вказаного виконавчого листа, 07 березня 2012 року виконавче провадження передано до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, а 02 лютого 2015 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

У відповідь на запит від 24 березня 2020 року про надання інформації та хід виконання виконавчого листа №2-1765-2010, АТ «УкрСиббанк» 04 травня 2020 року отримало лист про те, що 27 травня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року), а виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, тому надати більш детальну інформацію неможливо.

Пославшись на викладене та на те, що станом на 05 травня 2020 року оригінал виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 на адресу банку не надходив, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року не виконано, а заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року не погашена, АТ «УкрСиббанк» вважає, що вказаний виконавчий лист був втрачений, а строк пред`явлення його до виконання пропущений з поважних причин, тому просить суд видати дублікат виконавчого листа №2-1765-2010 та поновити пропущений строк для його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2020 року у задоволені вказаної заяви відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, АТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву про видачу дублікату виконавчого листа №2-1765-2010 та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-1765/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 26 лютого 2008 року, договором поруки від 26 лютого 2008 року № 183024, на суму 178140,31 дол. США, що в еквівалентні на національну валюту за курсом НБУ складає 1426903,89 грн, в т.ч. пеня 27747,63 грн, неустойка 5000,00 грн, загальна сума заборгованості складає 1459651,52 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 1) від 23 лютого 2007 року, договором поруки від 23 лютого 2007 року № 98188 на суму 39001,13 дол. США, що в еквівалентні на національну валюту за курсом НБУ складає 312399,06 грн, в т.ч. пеня 4413,47 грн, неустойка 500,00 грн, загальна сума заборгованості складає 317382,53 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 26 лютого 2008 року, договором поруки від 26 лютого 2008 року №182945, договором поруки від 16 травня 2008 року №211320, договором поруки від 26 лютого 2008 року №183022, на суму 1553203,18 грн, в т. ч. пеня 16020,33 грн, неустойка 5000,00 грн, загальна сума заборгованості складає 1604223,33 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (т.1, а. с. 237-238).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2011 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року скасовано в частині задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в решті рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року залишено без змін (т.1, а. с. 316-321).

24 березня 2011 року представником ПАТ «УкрСиббанк» отримано сім виконавчих листів, виданих Ленінським районним судом м. Вінниці за вищевказаним судовим рішенням, що вбачається з відмітки у «довідковому листі до справи» (зворот обкладинки т.1).

10 листопада 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого № 30127503 з виконання виконавчого листа № 2-1765 від 24 березня 2011 року щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 317382,53 грн (т. 4, а. с. 132).

27 травня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області у ВП 30127503 винесено постанову про повернення стягувану виконавчого листа № 2-1765 щодо боржника ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 3, а. с. 207).

18 червня 2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, керуючись п. 8 ч. 1 ст. ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 41597485 з виконання виконавчого листа № 2-1765-2010 щодо боржника ОСОБА_2 у зв`язку зі сплатою в повному обсязі заборгованості в розмірі 317382,53 грн (т. 2, а. с. 245).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 41597485 скасована, оскільки на час виконання рішення суду (на день платежу) не було визначено суму боргу за офіційним курсом відповідної валюти, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України (матеріали провадження №4-с/127/124/15, а. с. 123).

04 травня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з заявою про видачу дублікату виконавчого листа № 2-1765/2010 щодо боржника ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 26 лютого 2008 року та за кредитним договором № 0 від 26 лютого 2008 року (матеріали провадження №6/127/447/16, а. с. 2-4).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2016 року постановлено видати дублікати виконавчих листів № 2-1765/10, виданих Ленінським районним судом м. Вінниці від 24 березня 2011 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (матеріали провадження №6/127/447/16, а. с. 34).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року роз`яснено резолютивну частину ухвали цього суду від 18 травня 2016 року: дублікат відносно боржника ОСОБА_1 видається лише про стягнення заборгованостей за кредитними договорами №0 та №0 від 26 лютого 2008 року, забезпечуваних договорами поруки (матеріали провадження № 2-р-127/37/16, а.с. 18-19).

15 червня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» зверталося з заявою про видачу, зокрема дублікату виконавчого листа № 2-1765/2010 щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року в розмірі 317382,53 грн та поновлення пропущеного строку на пред`явлення цього виконавчого документу до виконання, мотивованою тим, що оригінал вказаного виконавчого листа було втрачено при пересилці простою кореспонденцією Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області під час направлення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27 травня 2015 року у виконавчому провадженні № 30127503, що підтверджується листом № 4312/02.2-27/12 від 06 червня 2016 року. Водночас, АТ «УкрСиббанк» постанови про повернення вказаного виконавчого документу та оригіналу виконавчого листа не отримувало (т. 3, а. с. 115-118).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2016 року вказана заява банку від 15 червня 2016 року в частині видачі дублікату щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року та поновлення строку для пред`явлення його до виконання за ініціативою заявника була залишена без розгляду (т.3, а.с. 211).

18 липня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» зверталось до суду з заявою про визнання дублікату виконавчого листа № 2-1765/2010 щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року в розмірі 317382,53 грн, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 07 червня 2016 року (т. 4, а. с. 4) таким, що не підлягає виконанню, як виданий помилково (т. 4, а. с. 1-3).

Згідно інформації про виконавче провадження від 29 квітня 2016 року, долученої ПАТ «УкрСиббанк» до вказаної заяви від 18 липня 2016 року, банку було відомо про завершення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1765/2010 щодо боржника ОСОБА_1 у зв`язку з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 4, а. с. 20-31).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2017 року дублікат виконавчого листа № 2-1765/2010 щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року в розмірі 317382,53 грн визнано таким, що не підлягає виконанню, як виданий помилково (т. 4 а. с. 65-66, 69).

27 листопада 2019 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції), винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 52966438 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 1) від 23 лютого 2007 року, договором поруки від 23 лютого 2007 року № 98188 з ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що загальна сума заборгованості в розмірі 317382,53 грн стягнута з боржника та перерахована АТ «УкрСиббанк»(т.4, а.с.173-174).

14 березня 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з запитом про надання інформації про хід виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці № 2-1765/2010 від 24 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 ) від 23 лютого 2007 року в розмірі 317382,53 грн (т. 4, а. с. 137).

24 квітня 2020 року за № 4903/2.3-22/2 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надано АТ «УкрСиббанк» відповідь на вказаний запит (т. 4, а. с. 138), у якій повідомлено, що 27 травня 2015 року державним виконавцем, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1765/2010 від 24 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 317382,53 грн. Надати більш детальну інформацію про хід виконання цього виконавчого документа не вбачається за можливе, оскільки дане виконавче провадження знищено згідно з актом знищення від 04 січня 2019 року у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно з інформацією з АСВП від 05 травня 2020 року виконавче провадження № 30127503 завершено. 27 травня 2015 року повернено виконавчий документ стягувачеві на підставі 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку), оскільки в ході примусового виконання було реалізовано заставне майно та грошові кошти в розмірі 2777440,82 грн та 175339,47 грн перераховані на рахунок АТ «УкрСиббанк», проте іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено (т. 4, а. с. 133-136).

На час відкриття виконавчого провадження № 30127503 та повернення виконавчого документа стягувачеві діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, тоді як на час звернення банку до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання вже діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України).

Зі змісту цієї норми слідує, що поновлення пропущеного строку можливе у випадку, якщо стягувач обґрунтує обставинами (причинами) як такими, що характеризують поважність пропуску строку, передбаченого законом для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, та переконає суд в їх існуванні, посилаючись та надаючи відповідні докази по кожній з наведених таких обставин. При цьому, поважною причиною може бути лише перебіг у часі такого стану речей, який виникає незалежно від волі стягувача та прямим наслідковим зв`язком перешкоджає йому в реалізації свого інтересу, тобто в даному випадку, звернути стягнення боргу на свою користь за рішенням суду в примусовому порядку. Суд же при вирішенні цього питання повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, приписи підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, частини першої статті 433 ЦПК України. Зазначені приписи перехідних положень ЦПКУкраїни не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

З аналізу змісту п. 1 п. п. 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України видно, що підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка "Дублікат". Оригінал виконавчого листа вважається втраченим коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення та чи не втратило воно законної сили.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску. Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судове рішення, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання та саме стягувач має довести поважність причин пропуску встановленого строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки АТ «УкрСиббанк» про втрату виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року було відомо ще в 2016 році, проте жодних доказів існування об`єктивних обставин, які виникли не залежно від волі банку та які б перешкоджали йому реалізувати право звернути стягнення боргу на свою користь за рішенням суду в примусовому порядку до травня 2020 року суду не надано, тому відсутні підстави для визнання строку на пред`явлення (дублікату) виконавчого листа до виконання пропущеним з поважних причин.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність постанови від 27 листопада 2019 року, яка ніким не оскаржена та є чинною, про закінчення виконавчого провадження № 52966438 про стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 317382,53 грн з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , у зв`язку з перерахуванням АТ «УкрСиббанк» цієї суми, є підтвердженням виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 1) від 23 лютого 2007 року та договором поруки від 23 лютого 2007 року № 98188.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 і стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 23 лютого 2007 року та поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги намагання АТ «УкрСиббанк» у 2016 році отримати дублікат виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність з боку банку дій, спрямованих на отримання такого дублікату, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається протилежне, а місцевий суд відмовив у визнанні поважними причини пропуску строку на пред`явлення (дублікату) виконавчого листа до виконання у зв`язку з відсутністю доказів існування об`єктивних обставин, які перешкоджали банку реалізувати свої процесуальні права у період з 2016 року по 2020 рік, докази чого, зокрема, не надано і до апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про відсутність права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки вирішенню питання про видачу дубліката виконавчого документа передує вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, а суд першої інстанції, висновки якого апеляційний суд вважає обґрунтованими, визнав неповажними причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 23 лютого 2007 року до виконання.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що АТ «УкрСиббанк» мало легітимні очікування щодо перебування виконавчого документа на примусовому виконанні у органі державної виконавчої служби, оскільки з матеріалів справи встановлено, що про закінчення 27 травня 2015 року виконавчого провадження з виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1 та втрату цього виконавчого листа банку було відомо ще у 2016 році.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наявність постанови від 27 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження щодо боржника з ОСОБА_2 не підтверджує виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 грудня 2010 року ОСОБА_1 , оскільки АТ «УкрСиббанк» не надано жодних доказів на їх підтвердження, зокрема доказів невиконання цього рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко