Справа №538/1890/19
Провадження по справі №2/538/36/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4158,99 грн. та моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалою Гадяцького районного суду від 28.11.2016 року був звільнений ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, в зв"язку з закінченням строків давності.

Як пояснює позивач, 16 січня 2005 року близько другої години ночі ОСОБА_2 разом із своїми друзями перебував в стані алкогольного сп"яніння в с. Вирішальне Лохвицького району поблизу магазину-кафе "Асторія", куди підійшов ОСОБА_3 , який теж перебував в стані алкогольного сп"яніння. В ході розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникла сварка, в ході якої відповідач по справі кулаком правої руки завдав одного удару в ліву частину голови ОСОБА_3 , внаслідок якого останній впав на спину та вдарився головою об асфальтово-бетонне покриття.

В подальшому ОСОБА_3 був відвезений додому, де самостійно вийшов з автомобіля і направився в бік домогосподарства.

Близько 6 години ранку 16.01.2005 року позивач по справі виявила чоловіка ОСОБА_3 біля будинку в непритомному стані. Після госпіталізації до Лохвицької ЦРЛ, не приходячи до тями, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Під час досудового слідства по даній справі було встановлено, що смерть ОСОБА_3 сталася в результаті дій ОСОБА_4 і його дії були кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України.

ОСОБА_1 була визнана потерпілою в кримінальному провадженні.

В зв"язку із похованням свого чоловіка ОСОБА_3 , позивач понесла матеріальні витрати на загальну суму 1169,80 грн.

Крім того, на час смерті ОСОБА_3 мав заборгованість по картковому рахунку в Роменському відділенні Конотопської філії АБ "Експрес-Банк" в сумі 2989,49 грн. і позивач по справі, як спадкоємець ОСОБА_3 вимушена була сплатити вказану заборгованість.

Окрім матеріальної шкоди позивач просить відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн., розмір якої обгрунтовує з врахуванням характеру та обсягу душевних, психічних страждань, характер її немайнових втрат.

Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4158,99 грн. та моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 10.12.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

05.02.2020 року до суду надійшов відзив-заперечення проти позову відповідача ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. ОСОБА_2 , відповідно до відзиву, просить відмовити у задоволенні позову, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки являються безпідставними та необґрунтованими, крім того позивач не надав суду необхідних належних допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. ОСОБА_2 пояснює, що інкриміноване йому протиправне діяння віднесене до злочинів середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п"яти років, а саме діяння вчинено внаслідок необережності (ст. 25 КК України). Відповідач просить врахувати суд, що ініціатором бійки був ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 лише захищав свою сестру. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності.

На підставі ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення, аналогічні вищенаведеним.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві та просили в судовому засіданні розглянути питання щодо застосування строків позовної давності.

Суд, вислухавши сторони, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у позові, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, 16 січня 2005 року близько другої години ночі ОСОБА_2 разом зі своїми друзями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебували у стані алкогольного сп"яніння, знаходячись поблизу магазину- кафе «Асторія», що розташоване у с.Вирішальне Лохвицького району. При цьому вищевказані особи продовжували вживати горілку. За деякий час до компанії ОСОБА_2 підійшов ОСОБА_3 , який також перебував у стані алкогольного сп"яніння і в ході розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виникла сварка, яка переросла у бійку. Нанісши один-одному по кілька ударів, бійка скінчилась. Після цього між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , сестрою ОСОБА_2 , зав"язалась сварка, в ході якої, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_3 і кулаком правої руки завдав одного удару в ліву частину голови останнього, внаслідок якого, ОСОБА_3 впав на спину та вдарився головою об асфальто-бетонне покриття.

Після отриманого удару та падіння, ОСОБА_3 протягом кількох хвилин втратив свідомість, ніяких активних рухів не робив. Тоді ОСОБА_5 підняв ОСОБА_3 і поставив на ноги. У подальшому ОСОБА_3 почав приходити до тями, але говорити і самостійно рухатися не міг. До місця події, під"їхав автомобіль марки ГАЗ-24 «Волга» під керуванням ОСОБА_9 ОСОБА_5 при допомозі ОСОБА_8 посадили ОСОБА_3 в машину і попросили відвезти його додому, на що останній погодився. Під"їхавши до будинку ОСОБА_3 , що розташований у с. Вирішальне Лохвицького району, останній вийшов з машини самостійно і направився у бік власного домогосподарства. Близько 6 години ранку 16.01.2005 р. ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 , виявила останнього біля будинку у непритомному стані. ОСОБА_3 після госпіталізації до Лохвицької ЦРЛ, не приходячи до тями 17.01.2005 р. о 04 год. 20 хв. ранку помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №17-Д від 26.01.2005 р., при судово-медичному обстеженні трупа ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння кісток черепу з субарахноідальним крововиливом переважно правої частини голови, субдуральної гематоми голови справа, порушення долей речовини мозку та суцільним крововиливом в м"які тканини голови, переважно справа, саден обох наколінників, лівого ліктя, лівого променево-зап"ясткового суглобу, тилу правої кисті, підборіддя, синців обох кисть та лівого променево-запясткового суглобу, правої гомілки, краю реберної дуги зліва та лівої підвздошної області, нижньої губи справа, обох очних западин та носа, перелому кісток носу, забитих ран спинки носа, області скроневої кістки з права.

Дані обставини також підтверджено повторною судово-медичною експертизою № 272 від 06.09.2007 р., яка була проведена експертами Головного Бюро СМЕ МОЗ України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №19 від 26.01.2005 р. механізм нанесення тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_3 ОСОБА_2 та зворотній механізм ушкоджень, в основному та практично відповідає показаному ОСОБА_2 в процесі відтворення 18.01.2005 р. і підтверджується судово-медичними даними, встановленими при проведенні експертизи ОСОБА_5 та дослідженні трупа ОСОБА_3 . Таким чином, згідно п. 3 висновку судово-медичної експертизи № 17-Д від 26.01.2005 р., тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, саден, синців та подряпин, заподіяні ОСОБА_5 під час вищевказаної бійки ОСОБА_3 , не мають безпосереднього відношення до причини смерті і можуть бути віднесені у своїй сукупності до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 20 від 26.01.2005 р. механізм нанесення тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_3 ОСОБА_2 в основному та практично відповідає показаному ОСОБА_2 в процесі відтворення 18.01.2005 р. і підтверджується судово-медичними даними, встановленими при дослідженні трупа ОСОБА_3 , а саме нанесення удару кулаком в ліву частину голови ОСОБА_3 та наступне його падіння з додатковим прискоренням на асфальтоване покриття ґрунту задньо-правою частиною тіла і ударом правою поверхнею голови. Таким чином, згідно п. 1 висновку судово-медичної експертизи № 17-Д від 26.01.2005 р., тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння кісток черепу з субарахноідальним крововиливом переважно правої частини голови, субдуральної гематоми голови зправа, порушення долей речовини мозку та суцільним крововиливом в м"які тканини голови, переважно справа, заподіяні ОСОБА_2 під час вищевказаної бійки ОСОБА_3 , за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент їх спричинення.

Згідно п. 2 висновку судово-медичної експертизи № 17-Д від 26.01.2005 р., смерть ОСОБА_3 настала від крововиливів під м"яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку викликаних травмою з переломом склепіння черепу. Дані обставини також підтверджено повторною комісійною судово-медичною експертизою № 272 від 06.09.2007 р., яка була проведена експертами Головного Бюро СМЕ МОЗ України.

Керуючись абзацом 2 п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах проти життя і здоров"я особи» від 07.03.2003 р., де вказано, що не можна розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав, або свідомо не припускав настання таких наслідків. Тому, виходячи з об"єктивних обставин справи та суб"єктивної сторони дій ОСОБА_2 , останній вчинив вбивство через необережність, оскільки він не передбачав можливості настання смерті ОСОБА_3 від нанесення йому удару рукою стиснутою у кулак по голові, хоча повинен був і міг передбачити такий результат своїх дій.

Таким чином своїми діями, що виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України.

Ухвалою Гадяцького районного суду від 28.11.2016 року ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, в зв"язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_1 була визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Оскільки розгляд кримінального провадження закінчився в 2016 році, позивачем не пропущено строків позовної давності, у відповідності до Глави 19 ЦК України. Отже позивач в строк звернулася до суду про захист свого цивільного права.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як пояснює позивач, в зв"язку з похованням чоловіка ОСОБА_3 , вона понесла матеріальні витрати на загальну суму 1169,80 грн. Дане підтверджується накладною № 12/2 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 50 від 17.01.2005 року (а.с. 7).

Виходячи з наведеного, оскільки майнова шкода була спричинена позивачу з вини відповідача і до цього часу позивачу не відшкодована, що відповідачем не спростовано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 1169,80 грн.

Тож в даній частині вимоги відшкодування матеріальної шкоди позов підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача відшкодувати відповідачем матеріальну шкоду в розмірі 2989,49 грн., як сплачену позивачем заборгованість по картковому рахунку в Роменському відділенні Конотопської філії АБ "Експрес-Банк" , яку мав ОСОБА_3 на час смерті, суд вважає за необхідне відмовити в даній частині вимог, оскільки вони є необґрунтованими, позивач не надав суду необхідних належних до допустимих доказів на підтвердження даної позовної вимоги.

З врахуванням вищезазначеного, відповідач має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 1169,80 грн., яка підтверджена наданими суду позивачем доказами.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Отже, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина. Тобто відшкодуванню підлягає шкода, завдана неправомірними, протиправними діями, які порушують норму права й одночасно порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. До обов`язкових передумов виникнення деліктного зобов`язання належить також причинний зв`язок, який існує об`єктивно, незалежно від свідомості учасників таких правовідносин. Він пов`язується з протиправною поведінкою заподіювача шкоди та відповідними негативними наслідками такої поведінки, що спричиняє наслідки виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане не заперечувалося сторонами по справі в судовому засіданні.

ОСОБА_1 визнана потерпілою в кримінальному провадженні.

Діями, що виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України.

Ухвалою Гадяцького районного суду від 28.11.2016 року ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, в зв"язку з закінченням строків давності.

Отже, судом встановлено, що внаслідок вчиненого ОСОБА_2 злочину - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , від яких настала його смерть, дружині останнього - позивачу ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яку повинен відшкодувати заподіювач шкоди ОСОБА_2 .

Мотивуючи свої висновки щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди, суд бере до уваги, що відшкодування шкоди в цивільному законодавстві - це інститут, який забезпечує реакцію суспільства на порушення норм права та виконує відновлювальну функцію, спрямовану на приведення морально-психологічного стану потерпілої до стану, що існував до правопорушення.

Вимогу про стягнення моральної шкоди, позивач обґрунтовує тим, що така шкода завдана їй внаслідок смерті чоловіка, полягає у перенесенні сильного стресу, втраті емоційної рівноваги, відчутті постійного нестерпного болю та душевного занепокоєння, що негативно впливає на здатність у повній мірі зосередитися на основних питаннях життя. Її життя втратило сенс, вона постійно перебуває у пригніченому стані, відчуває стривоженість та дискомфорт.

На виконання ухвали Лохвицького районного суду від 05.03.2020 року головним лікарем КНП Лохвицької РЛ Лохвицької РР надано відповідь, що ОСОБА_1 звернулася до лікаря-психіатра 24.01.2005 року, була оглянута лікарем, призначено лікування та явка через 10 днів. На повторний огляд ОСОБА_1 з"явилася 11.03.2005 року, була рекомендована госпіталізація в Полтавську обласну психіатричну лікарню. На прийом до лікаря-психіатра не з"явилася (а.с 41).

Відтак, суд враховує суб`єктивне ставлення позивачки до передчасної втрати нею чоловіка, до свого життя після його смерті, та адекватне уявлення про її психічні страждання. Безповоротно втративши чоловіка, потерпіла усвідомлює, що втратила перспективи щодо звичних життєвих проблем, мати підтримку в похилому віці, а тому несе моральні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для аргументації подальшого власного життя, що позбавляє її можливості вести звичний спосіб життя. З 2005 року був поданий цивільний позов, впродовж п"ятнадцяти років тривав судовий процес.

Враховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що протиправні дії відповідача призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті чоловіка позивача, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей. Відтак, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 50 000 грн. Суд зазначає, що з урахування глибини страждань позивача, того, що негативні наслідки вчиненого відповідачем злочину мають незворотній характер, такий розмір моральної шкоди не може вважатися завищеним або надмірним.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах проти життя і здоров"я особи» від 07.03.2003 року, Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. № 6, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в сумі 1169,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області В.А. Бондарь