ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8315/20 Справа № 212/5134/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 11 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 70 845 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 06 квітня 2011 року позивачу було первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності. При повторному переогляді, висновком МСЕК від 19 березня 2012 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 45 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль, важкість і біль у грудній клітці, біль в правому колінному суглобі, задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, загальну слабкість, підвищену пітливість, швидку втому. У зв`язку з загостренням професійного захворювання істотно змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки тривали курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички бажання.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

У відзиві на апеляційну представника позивача відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» зазначає про те, що в апеляційній скарзі не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення, а лише йдеться про незгоду з розміром відшкодування моральної шкоди, що був стягнутий судом першої інстанції на користь позивача, тому просить рішення суду залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву ПАТ «Кивбасзалізрудком» на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 14 січня 1986 року по 29 серпня 1993 року машиністом скреперної лебідки. З 31 липня 1995 року по 05 січня 2004 року підземним машиністом електровоза, з 05 січня 2004 року по 25 травня 2011 року підземним люковим на ш. ім. «Леніна» ВО «Кивбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 25 травня 2011 року позивач звільнився у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 33-39).

Відповідно до п. 16 Акту №29 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 квітня 2009 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його праці на підприємстві відповідача, де через несистематичне використання комплексу пилеподавлення і не забезпечення нормативного провітрювання на робочих місцях позивач підпадав під вплив підвищених параметрів запиленості повітря робочої зони (а.с. 12).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є праця протягом 23 років 2 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала норми ГДК (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 06 квітня 2011 року позивачу було первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності (а.с. 9).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 19 березня 2012 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 10).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 21 рік 3 місяці, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував що у зв`язку в хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, позивач відчуває фізичний біль, важкість і біль у грудній клітці, біль в правому колінному суглобі, задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, загальну слабкість, підвищену пітливість, швидку втому. У зв`язку з загостренням професійного захворювання істотно змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки тривалі курси лікування призвели до значних втрат часу та енергії,позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички бажання .

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати професійної працездатності,конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізрудком»у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 45000 гривень

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: