Номер провадження: 22-ц/813/4295/20
Номер справи місцевого суду: 509/3897/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа громадська організація "Громада Совіньйону за права" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільних будівель та стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа громадська організація "Громада Совіньйону за права" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільних будівель та стягнення збитків.

У серпні 2019 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа громадська організація "Громада Совіньйону за права" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільних будівель та стягнення збитків - відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року про відмову у забезпеченні позову та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В судове засідання, призначене на 15.10.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову позивачем не надано.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу ст. 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову N 9 від 22.12.2006 р., особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

В поданій апеляційні скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, а саме наданий заявником до заяви про забезпечення позову попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким не пізніше 20.08.2019 року призначено укладення основного договору купівлі-продажу у приватного нотаріуса Овідіопольського нотаріального округу Гурської В.С. Вищевказане на думку апелянта, свідчить про наявність у відповідача наміру відчужити спірне майно з метою ухилитися від виконання судового рішення. Крім того апелянт посилається на те, що відповідач знявся з реєстраційного обліку місця проживання, на якій розташований будинок та земельна ділянка.

З доводами апелянта про необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд погоджується частково, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що на підтвердження наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, ОСОБА_1 надала суду для дослідження попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який бу укладений 08.05.2020 року відповідачем у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до умов вказаного договору сторони домовились, що договори купівлі-продажу мають бути укладені та нотаріально посвідчені не пізніше 20.08.2020 року.

З виділених матеріалів справи, також вбачається, що у позовній заяві ставляться вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільних будівель та стягнення збитків, а саме ОСОБА_1 просила знести частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 конструкції та прибудови, що побудовані із порушенням вимог нормативно- правових актів та порушують права та інтереси позивача. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальні збитки у сумі 90 000 гривень.

З огляду на викладене, апеляційний суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, а саме наданий заявником для дослідження попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову та врахувавши співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогам, дійшов висновку про необхідність задовольнити частково апеляційну скаргу та накласти арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційний суд не вбачає порушень також прав відповідача по справі ОСОБА_2 .

При вказаних обставинах, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2019 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію постанови направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді:

Л.А.Гірняк

С.М. Сегеда