Справа № 266/1662/20
Провадженя№ 2/266/572/20
03 вересня 2020 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г. за участі секретаря Воропаєвої О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на житло. В даному будинку крім неї зареєстровано зокрема відповідач ОСОБА_2 , який з 2011 року мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останній відсутній за місцем реєстрації та мешкає за іншої адресою в належній йому на праві власності трикімнатній квартирі, яку він придбав о 2014 році, вона з ним не спілкується, зв`язок не підтримує. Просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просила проводити розгляд справи за її відсутності за участі її представника ОСОБА_3 , яка в судовому зсіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві в подальшому надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є близькою подругою позивача ОСОБА_1 . Знайома із сім`єю ОСОБА_5 з 2010 року. Їй відомо, що в будинку АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_1 її чоловік та молодший син ОСОБА_6 , старший син ОСОБА_7 не мешкає у будинку з 2011 року. Він спочатку мешкав на орендованій квартирі, а потім о 2013 році одружився і батьки допомогли купити квартиру АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 мешкав разом із дружиною та дитиною. Потім ОСОБА_7 о 2019 році розірвав шлюб і почав також мешкати у своїй співмешканки по АДРЕСА_3 де вона його бачить і зараз. Речей ОСОБА_2 в будинку батьків не мається, він раніше приходив туди на свята та для відвідування батьків, але після весни 2019 року вона його у будинку більше не бачила. Стосунки між батьками та ОСОБА_7 погіршились після його розлучення. Вона також спілкувалась з ОСОБА_7 до весни 2019 року бувала у нього в гостях в квартирі по АДРЕСА_4 . Після розлучення дружина разом із дитиною не мешкають у квартирі по АДРЕСА_4 залишився там мешкати сам. Там знаходяться його речі. В будинку по АДРЕСА_1 його речей не мається, і вона його там не бачить більше року.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є близькою знайомою сім`ї ОСОБА_5 , знає їх з 2008 року. Спочатку ОСОБА_1 мешкала по АДРЕСА_1 разом із чоловіком та двома синами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . О 2011 році ОСОБА_7 пішов проживати на орендовану квартиру разом із дівчиною з якою 2013 році одружився і цю ж квартиру по АДРЕСА_4 , яку вони орендували о 2014 році купили ОСОБА_10 . Останній разом із своєю сім`єю, дружиною та дитиною проживали у цій квартирі. Вона особисто була присутня коли речі, меблі, посуд батьки перевозили для сім`ї сина ОСОБА_7 у квартиру по АДРЕСА_4 . Після розлучення ОСОБА_2 о 2019 році вона його більше не бачила та не спілкувалась з ним. З 2011 року ОСОБА_7 не мешкав у будинку по АДРЕСА_1 , а лише відвідував іноді своїх батьків.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ухвалою суду від 15.04.2020 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Судові повідомлення, які неодноразово направлялися відповідачу як за місцем реєстрації так і за фактичною адресою проживання, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання.
В судове засідання про яке відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши представника позивача, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Приморської районної адміністрації від 26.12.2007 р., яке підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.02.2008 р. зареєстрованого в БТІ, зареєстроване згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Маріупольському БТІ №17934068 від 29.02.2008 р, реєстраційний №16646492 (а.с.11,12).
З свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1 (а.с. 10).
Згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом 04.06.2014 р. за реєстровим №2600 ОСОБА_2 набув права власності на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.16-18).
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_9 допитаних в судовому засіданні, які підтвердили факт не проживання відповідача у спірному будинку з 2011 року.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном - будинком.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".
Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_2 було зареєстровано у будинку АДРЕСА_1 як член сім`ї позивача, та з 2011 року не проживає у спірному будинку без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 274, 280, 350 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_1 такими, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 08.09.2020 р.
Суддя: Шишилін О. Г.