ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м.Суми

Справа №585/3386/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/74/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подані через представника за довіреністю Бідника Анатолія Андрійовича,

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року та додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року, ухвалені у складі судді Євлах О.О. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. В той же день, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 , був укладений договір поруки №78794 з ОСОБА_2 . Через невиконання належним чином своїх зобов`язань, станом на 27 жовтня 2015 року у позичальника утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 34 742,45 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0 у загальному розмірі 34 742,45 грн.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовив.

Роменський міськрайонний суд Сумської області додатковим рішенням від 09 березня 2017 року стягнув з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9 268 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та стягнути судові витрати у розмірі 1339,80 грн.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок судової комісійної економічної експерти є неналежним доказом у справі, оскільки складений на підставі вибіркових вихідних даних. Також вказує, що через прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, банк пред`явив вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків, доказів повернення кредитних коштів відповідачі не надали, висновок експертизи також не підтверджує відсутність заборгованості, отже суд безпідставно не захистив порушене право ПАТ «УкрСиббанк».

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу на рішення суду залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог позивача, оскільки доводи, на які він посилається, були досліджені та оцінені при розгляді справи судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, закрити провадження у справі та стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1339,80 грн.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 під час розгляду справи клопотання про відшкодування понесених судових витрат не заявляв, судовими рішеннями місцевого та апеляційного судів це питання не досліджувалось, а рішення набрали законної сили. Вказує, що звернення із заявою про відшкодування судових витрат після набрання рішенням законної сили не передбачено положеннями ЦПК України.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу на додаткове рішення суду залишити без задоволення, а рішення суду - без змін через безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» адвоката Тіторенка І.А., який підтримав апеляційні скарги, представника відповідача ОСОБА_1 - Алфімова В.В., який заперечує проти апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - кредитний договір) (а. с. 15-20 т. 1).

Відповідно до п. 1.1.-1.2. кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 120 000 грн з терміном повернення до 20 грудня 2016 року, але не пізніше 19 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 20 грудня 2006 року укладений договір поруки №78794 (далі - договір поруки) (т. 1 а. с. 21).

Згідно меморіального ордеру № від 20 грудня 2006 року на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 одержав від ПАТ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 120 000 грн (т. 1 а. с. 147).

04 вересня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмові вимоги №30-11/28623 та №30-11/28622 відповідно про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дня одержання вимоги у розмірі 5 559,56 грн простроченої заборгованості та 1 015,39 грн простроченої заборгованості по процентам. Також зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги у вказаний строк, необхідно буде повернути всю суму заборгованості в розмірі 32 029,59 грн, яка буде уточнена на дату фактичного повернення коштів (т. 1 а. с. 22-25).

Згідно довідок-розрахунків станом на 27 жовтня 2015 року заборгованість за кредитом складає 31 014,20 грн (т. 1 а. с. 28-31), по процентам - 2 033,35 грн, які нараховані по 30.09.2015 року (т. 1 а. с. 31-37), пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 440,22 грн (т. 1 а. с. 38), пеня за несвоєчасне погашення процентів - 254,68 грн (т. 1 а. с. 38-39).

У висновку судової комісійної економічної експертизи №383 від 15 вересня 2016 року вказано, що в обсязі наданих документів заборгованість у розмірі 34 742,45 грн не підтверджується (1 а. с. 230-239).

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 31 січня 2017 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року залишив без змін (т. 2 а. с. 122-123).

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 13 квітня 2017 року додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2016 року залишив без змін (т. 2 а. с. 218).

Верховний суд постановою від 06 листопада 2019 року ухвали апеляційного суду Сумської області від 31 січня та 13 квітня 2017 року скасував та передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 63-68 т. 3).

У своїй постанові Верховний суд зазначив, що розрахунок заборгованості, а також інші докази, надані банком, апеляційний суд не досліджував в їх сукупності, зазначивши лише про недоведеність заявленого розміру заборгованості за кредитним договором на підставі висновку експерта. В той же час, заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який не є для суду обов`язковим. Отже, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, апеляційний суд відмовив у стягненні боргу через недоведеність розміру заборгованості, при цьому не стягнув ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не було сумніву.

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно частини 1 статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що висновком комісійної економічної експертизи не підтверджено розмір заявленої банком заборгованості та відсутні інші будь-які докази беззаперечної наявності заборгованості за кредитним договором.

Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення на його користь з позивача судових витрат в розмірі 9 268 грн за проведення судової комісійної економічної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що судова експертиза була призначена за ухвалою суду, витрати на її проведення були понесені відповідачем, позивачу було відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, отже відповідно до вимог статей 86, 220 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати повинні бути йому відшкодовані.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки позичальник ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з липня 2015 року припинив сплату щомісячних платежів по погашенню кредиту та процентів, ПАТ УкрСиббанк» в листопаді 2015 року звернувся до нього та поручителя з даним позовом про дострокове стягнення заборгованості, яка станом на 27 жовтня 2015 року складає: заборгованість за кредитом - 31 014,20 грн, по процентам - 2 033,35 грн, які нараховані по 30 вересня 2015 року, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 440,22 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів - 254,68 грн.

Зазначений розмір заборгованості підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом, а також випискою за кредитним договором (а. с. 148-165 т. 1). Вказані докази є належними і допустимими та відповідачем не спростовані.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, помилково виходив тільки з висновку судової комісійної економічної експертизи №383 від 15 вересня 2016 року, яка була призначена за клопотанням відповідача, оскільки висновком експертизи не підтверджується відсутність заборгованості за кредитним договором в конкретному розмірі (а. с. 230-239). В той же час з довідки - розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 припинив здійснювати платежі, передбачені кредитним договором з липня 2015 року, тобто до закінчення строку повернення кредиту (19 грудня 2017року). Доказів дострокового повернення кредиту відповідачем суду не надано.

ОСОБА_1 надано суду копії квитанцій за період з 12 березня 2012 року по 24 червня 2015 року про сплату ним на погашення кредитної заборгованості 51 870 грн (а.с.64-79). В той же час з довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання зобов`язань за кредитним договором ним було сплачено значно більше коштів. Як повідомив в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 інші квитанції у відповідача не збереглися. В запереченнях на позов відповідач лише зазначає, що банк не підтвердив розмір заборгованості первинними розрахунковими документами. В той же час не зазначає які саме конкретно сплачені ним суми не враховані банком при визначенні розміру заборгованості. Не погодився він і на пропозицію представника банку здійснити звірку платежів за кредитним договором з підписанням відповідного акту.

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями ОСОБА_1 про те, що позивач безпідставно застосовує в розрахунку заборгованості процентну ставку 33 % річних, оскільки про збільшення процентної ставки позичальник не був повідомлений відповідно до умов кредитного договору.

Пунктом 1.3.1. кредитного договору передбачено, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 16,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. даного Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2. даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці.

Згідно з пп. «а» п. 9.2. кредитного договору, відповідно до вимог статті 651 ЦК України Сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов п. 1.3.1. може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором).

Банк може збільшити розмір процентної ставки в наступному порядку, а саме:

Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси;

такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні Банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

У разі незгоди із встановлювальним згідно умов цього пункту Договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні Банку, зобов`язується надати на зазначену у Договорі адресу Банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання Банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом Договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту на нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору.

Сторони погодили, що факт неподання позичальником на зазначену у Договорі адресу Банку у строк не пізніше 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення Банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні Банку.

27 лютого 2008 року ОСОБА_1 отримав від банку повідомлення про запровадження ПАТ «УкрСиббанк» нової системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, а саме, у випадку порушення ним умов кредитної дисципліни, Банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу збільшені проценти, а саме в подвійному розмірі від діючої процентної ставки на момент виникнення простроченої суми основного боргу (а. с. 100-102 т. 3).

У встановлений договором строк ОСОБА_1 з письмовим повідомленням (відповіддю) про свою незгоду із такою новою процентною ставкою до банку не звертався. А тому нарахування процентів в розмірі 33 % річних на прострочену заборгованість є таким, що відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він не проживав та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не отримував повідомлення банку про зміну процентної ставки. Вказана адреса, на яку банком надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення про зміну процентної ставки, зазначена в п. 12 кредитного договору як адреса позичальника. Доказів того, що він звертався до банку із заявою про зміну адреси проживання, ОСОБА_1 суду не надав. Відсутність в адресі, на яку банком направлялось повідомлення позначки «кв.» перед цифрою 2, не свідчить про неправильність зазначення адреси, оскільки відділенням поштового зв`язку вказане повідомлення було вручено з відміткою, що його отримав особисто ОСОБА_1 .

Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 34 742,45 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з наступного.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Згідно п. 1.1. договору поруки № 78694 від 20 грудня 2006 року, укладеного ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 , остання взяла на себе зобов`язання солідарно з боржником ОСОБА_1 відповідати за невиконання ним усіх його зобов`язань, що виникли за кредитним договором № 0 від 20 грудня 2006 року, в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Під «згодою Поручителя» сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Сторони кредитного договору змінили умови договору зі збільшенням об`єму відповідальності, а саме: збільшили процентну ставку з 16,5 % річних до 33 % річних на прострочену суму основного боргу без згоди поручителя за відсутності в договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя.

Положення як кредитного договору, так і договору поруки не містять інформації про те, що така зміна умов основного договору повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін.

Умова кредитного договору про те, що новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні Банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору, враховуючи вимоги п. 2.1. договору поруки, не звільняє сторони основного зобов`язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення) поручителя, і докази такого узгодження відсутні.

Отже, порука ОСОБА_2 внаслідок збільшення її відповідальності, з березня 2008 року припинилась, а тому позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 34 742,45 грн та відмовою у задоволенні позову до ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані, зокрема, із проведенням експертизи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на викладене, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на проведення експертизи, підлягає скасуванню.

ПАТ «УкрСиббанк» було сплачено судовий збір за подання: позовної заяви - 1218 грн (а. с. 1 т. 1), апеляційної скарги - 1339,80 (а. с. 71 т. 2), касаційної скарги - 1461,60 (а. с. 9 т. 3), а всього судових витрат - 4 019, 40 грн.

Отже, у зв`язку із задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі, на його користь з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 4 019, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року та додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року та додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 742 гривні 45 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 31 014 гривень 20 коп., за процентами - 2 033 гривні 35 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 1 440 гривень 22 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 254 гривні 68 коп.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в розмірі 4 019 гривень 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.І. Собина

І.В. Орлов