Справа № 523/9335/20
Провадження №2/523/3294/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів, скасування аліментів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:

зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2019р. на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2500,00грн. та додаткових витрат в розмірі 1500,00грн. до 1109,00грн., щомісячно. Позовні вимоги в цій частині мотивовані тим, що на теперішній час його матеріальне становище значно погіршилось, так як він не працює та не отримує доходу;

скасувати аліменти у розмірі 1500,00грн., які з нього стягуються як додаткові витрати на утримання дитини. На думку позивача, таке стягнення було проведено за рішенням суду безпідставно, та вказує на подвійне стягнення аліментів;

звільнити його від заборгованості по аліментам, які щомісячно стягуються з нього, як додаткові витрати по 1500,00 грн. щомісячно. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Від позивача до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за його відсутності.

Від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив в якому позовні вимоги не визнані, просять відмовити в їх задоволенні посилаючись на їх безпідставність.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2019р. (справа №523/9856/18), яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500,00грн. щомісячно, до повноліття дитини, а також додаткові витрати на утримання їх сина в розмірі 1500,00грн., щомісячно.

З представлених суду документів убачається, що вказане вище рішення суду на теперішній час перебуває на примусовому виконанні у Першому Суворовському відділі ДВС Одеського міського управління юстиції.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон).

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 10 січня 2020р., складеного державним виконавцем, станом на 31.12.2019р., ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам в розмірі 69806,45грн.

Вирішуючи спірне питання, суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи надані з боку позивача докази в обґрунтування пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено, що починаючи з часу ухвалення рішення суду від 28 січня 2019р. його матеріальне становище суттєво змінилось. Посилання ОСОБА_1 про неотримання ним заробітку не може бути прийнято судом, як безумовна підстава для зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, з урахуванням того, що він на теперішній час є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, не має на своєму утриманні інших осіб. Будь-яких інших обставин, які б заслуговували на увагу позивачем суду не надано.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина.

Щодо скасування додаткових витрат, то такі вимоги є безпідставні та не гуртуються на діючому законодавстві, яким не перебачено можливість скасування аліментів. Крім того, підстави для скасування аліментів зводяться до переоцінки доказів, які були предметом розгляду судом першої інстанції, та фактично відносяться до підстав перегляду рішення суду в апеляційної інстанції, що було використано ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду від 28 січня 2019р.

Суд вважає, що позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам також не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За ч. 1, ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом (ч. ч. 1, ч. 4 ст. 195 СК України).

За приписами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Отже, вказаною нормою чітко визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення. Втім таких доказів з боку ОСОБА_1 суду не надано.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

На підставі ст.ст. 180, 181, 183, 191,192 СК України, керуючись ст. ст.12,13,76, 200,206,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів, скасування аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 21 вересня 2020р.

Суддя