Провадження №2/148/292/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 вересня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Грох Н.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.05.2019 у приміщенні Державної установи "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України " за адресою: вул.Леонтовича, 5 , м.Київ відповідач у присутності співробітників Інституту поширював щодо нього - заступника директора з науково-організаційної роботи та загальних питань неправдиву інформацію, а саме: звинуватив його у крадіжці в нього великої суми грошей, самоуправстві, висловлював щодо нього образливі й нецензурні вислови, чим принижував його честь, людську гідність та ділову репутацію.

Так, в п`ятниця о 18 год., після закінчення робочого часу, відповідач з`явився в приміщенні Державної установи Інституту та намагався приникнути на 4-й поверх будівлі. Не бувши допущеним охороною до приміщення інституту, відповідач вчинив брутальну сварку, застосовуючи фізичну силу намагався потрапити на 4 поверх державної установи, погрожував йому та іншим співробітникам. Про що ними було складено акт та подано заяву до поліції.

На місце події відповідач безпідставно викликав наряд поліції і в її присутності продовжував ображати його ненормативною лексикою та звинувачувати його в крадіжці великої суми грошей. Після перевірки раніше орендованих відповідачем кімнат, поліція встановила факт відсутності крадіжки, склала протокол про надання правоохоронним органам завідомо неправдивої інформації та безпідставний виклик поліції.

Свідками такої поведінки відповідача були: завідувач відділу історії нових незалежних держав ОСОБА_5 , провідні наукові співробітники ОСОБА_6 та , ОСОБА_7 , завідувач експлуатаційно-господарського відділу ОСОБА_8 , а також інші співробітники Інституту. та поліції Шевченківського району м.Києва.

Висловлювання й твердження відповідача на його адресу не відповідають дійсності, є для нього образливим та таким, що принижують його авторитет, честь, гідність перед науковцями Інституту та працівниками поліції. Таким чином, відповідач у публічному місці серед широкого кола осіб поширював стосовно нього неправдиву інформацію стосовно стану його психічного здоров`я, його моральних та фізичних якостей, спрямовану на свідоме нанесення йому моральної шкоди.

Образи з боку відповідача та безпідставне звинувачення його в крадіжці є для нього принизливими, змусили його нервувати та отримати нервовий стрес, що негативно відобразилось на його моральному стані та стані здоров`я, який значно погіршився. Йому довелось звертатись до лікаря. Усе це змусило його відволікатись від його основної роботи та сконцентруватись на захисті його честі і гідності, ділової репутації, витрачати його дорогоцінний час на консультації з юристами для отримання правової допомоги. Таким чином змінено його звичайний спосіб життя на пошук способу захисту від безглуздого наклепу колишнього орендаря приміщень Інституту. Ця ситуація також негативно вплинула на продуктивність та ефективність його роботи, оскільки через погіршення стану здоров`я він не зміг взяти участь у кількох важливих заходах - нарадах та конференціях.

Завдану йому моральну шкоду він оцінює в 25000 грн.

Просить суд визнати недостовірною, негативною та такою, що принижує його честь і гідність, інформацію, поширену ОСОБА_4 31.05.2019 в присутності сторонніх осіб, а саме, що він крадій, який поцупив чуже майно, самодур, самоправець. Зобов`язати ОСОБА_4 спростувати зазначену недостовірну інформацію в присутності осіб, при яких вона була поширена, та принести вибачення йому протягом 10 робочих днів з дня набрання чинності рішення суду. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 25000 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2976,66 грн та витрати на правову допомогу в розиірі 86800 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечує проти їх задоволення, посилаючись на обставини викладені ним у відзиві на позовну заяву. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву представник відповідача вказав, що відповідач жодним чином, способом та засобом не поширював інформацію стосовно позивача. Позовачем не не надано жодного доказу щодо звернення до лікарів і погіршення стану його здоров`я. Позивачем штучно створено ситуацію, яка стала підставою для подання ним позовної заяви. Просить відмовити в задоволенні позову, так як відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Позивач стверджує, що 31.05.2019 у приміщенні Державної установи "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України " за адресою: вул.Леонтовича, 5, м.Київ відповідач у присутності співробітників Інституту поширював щодо нього - заступника директора з науково-організаційної роботи та загальних питань неправдиву інформацію, а саме: звинуватив його у крадіжці в нього великої суми грошей, самоуправстві, висловлював щодо нього образливі й нецензурні вислови, чим принижував його честь, людську гідність та ділову репутацію.

На підтвердження даних фактів, позивачем надано наступні докази:

- копію акту про вчинення гр. ОСОБА_4 правопорушення від 31.05.2019, складеного ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.7);

- копію службової записки від начальника відділу експлуатації та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_8 на ім`я директора ДУ "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України " від 03.06.2019 (а.с.8-11), згідно якої останній повідомляв про подію, яка сталась 31.05.2019 в приміщенні Інституту за участі ОСОБА_4 ;

- копію службової записки від охоронника фірми "Прем`єр Альянс" ОСОБА_9 на ім`я директора ДУ "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України " від 04.06.2019 (а.с.12), згідно якої останній повідомляв про подію, яка сталась 31.05.2019 в приміщенні Інституту за участі ОСОБА_4 ;

- копію заяви директора ДУ "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України " до Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві від 12.06.2019 №310/261 (а.с.13-14), згідно якої останній просив застосувати до громадянина ОСОБА_4 заходи, передбачені ст.173 КУпАП та надати офіційну відповідь заявнику щодо вжитих заходів відносно події, яка відбулась 31.05.2019 у приміщенні Державної установи "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України ";

- копію заяви директора ДУ "Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України " до начальника Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві від 01.07.2019 №310/279 (а.с.15), згідно якої останній просив вжити до гр. ОСОБА_4 передбачені чинним законодавством заходи реагування та повідомити їх про результати у встановлений законом строк .

Відповідно до ст. 28 Конституції України та ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Також, статтею 32 Конституції України проголошено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації .

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову.

Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Нормами ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які представник позивачів посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України ні представник позивача, ні позивач не не надали суду жодного належного та допустимого доказу про поширення ОСОБА_4 недостовірної інформації відносно ОСОБА_3 хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи та вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Таким чином, ні представником позивача, ні позивачами не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обгрунтування позовних вимог. Їх доводи про вказані факти та події ґрунтуються лише на припущеннях позивача, які на його думку принижують йогої честь, гідність, ділову репутацію та завдають моральної шкоди.

Відтак, судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно позивача недостовірної інформації, яка порочить його гідність, честь та ділову репутацію, а тому у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача спростувати неправдиву інформацію про позивача слід відмовити.

Звертаючись до суду із заявленим позовом, позивач просить зобов`язати відповідача вибачитись перед ним. Між тим, суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача вибачитись перед позивачем не підлягає до задоволення, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту не передбачається.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки позивачем не доведений факт поширення відповідачем неправдивої інформації, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію позивача, то і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 25000 грн на відшкодування моральної шкоди, так як вимоги про відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення неправдивої інформації.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутністьправових підстав для їх задоволення.

Оскільки в задоволення позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 23, 28, 32, 34 Конституції України, ст. ст. 15, 201, 270, 277, 280, 297, 2999 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, залишити за ним.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02.10.2020.

Суддя: