Справа № 584/349/20
Провадження № 2/584/324/20
РІШЕННЯ

Іменем України

29.09.2020 Путивльський районний суд Сумської області

в особі: головуючого - судді Токарєва С.М.

при секретарі Зікрати Я.В.

за участі: представника відповідача - адвоката Абрамовича О.В.

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу присудження аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 15.10.2018 по справі № 584/1139/18 у виді твердової грошової суми в розмірі 972 грн., та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення повноліття дитиною.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 15.10.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 972 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця.

На підставі вище вказаного рішення суду 30.11.2018 було видано виконавчий лист, за яким Путивльським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження від 07.12.2018 № 57876617 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Дитина проживає разом з позивачем, відповідач сплачує аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі, разом з тим, сплачує їх несвоєчасно, в той час як працює за неоформленим трудовим договором у Російській Федерації і має джерело доходів на достойне проживання. При цьому, відповідач є працездатною особою, не хворіє на тяжку або невиліковну хворобу, не є особою з інвалідністю, інших дітей на утриманні не має, має можливість заробляти собі кошти на життя, а тому має можливість платити аліменти на утримання спільної з позивачем дитини у більшому розмірі, розрахованому від його заробітку.

Окрім того, син сторін є дитиною з інвалідністю з вадами зору та слуху, крім навчання у школі має потреби у додаткових витратах, які в повному обсязі забезпечує позивач у справі.

До того ж, на даний час збільшився мінімальний розмір аліментів на утримання дитини.

Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 31.03.2020 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Крім того, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на те, що на момент винесення рішення про стягнення з відповідача аліментів судом було встановлено, що відповідач ніде не працює, допомоги по безробіттю не отримує, не є власником нерухомого майна та транспорних засобів. Позивачем не надано доказів збільшення витрат на утримання дитини в період з 25.10.2018 до цього часу, а те, що дитина має вади зору і слуху та статус дитини з інівалідністю враховувалося Путивльським районним судом Сумської області у 2018 році при визначенні розміру аліментів, в зв`язку з чим на ці обставини як на підставу зміни способу стягнення аліментів позивач не може посилатися.

З часу винесення рішення суду так і до моменту звернення позивача до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів взагалі нічого не змінилося: ні за станом здоров`я чи матеріальним становищем дитини, ні в матеріальному стані позивача. Відповідач що тоді, що зараз ніде не працює, постійних джерел доходів не має, проживає разом з батьками в їхній квартирі. Матеріальний стан відповідача ніяким чином не покращився, він нічого собі не придбав, на роботу не влаштувався. Щодо посилання позивача на те, що відповідач працює за неоформленим трудовим договором у Російській Федерації, то вони є безпідставними та необгрунтованими, оскільки на їх підтвердження не наданого жодного належного та допустимого доказу з цього приводу.

Посилаючись на те, що позивачем не надано належних, допустимих, переконливих і достовірних доказів на підтвердження того, що об`єктивно існують підстави, визначені чинним законодавством для зміни способу стягнення аліментів, а саме: відбулися зміни матеріального або сімейного стану, сталося погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, чи настали інші обставини, передбачені законом, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначав, що заперечення відповідача проти позовних вимог з відсиланням на його скрутне матеріальне становище через те, що він не працює, є безпідставними та такими, що не повинні виливати на матеріальне забезпечення дитини. Те, що відповідач працює в Російській Федерації, зможуть підтвердити свідки. Син сторін спілкується з батьком по телефону, котрий телефонує в мобільній мережі або через відеозв`язок з мобільного номера телефона, зареєстрованого в Російській Федерації. Крім того, вказував на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів , визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження адіментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

У запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що сторона позивача не довела обставин, які є підставою для зміни розміру чи способу стягнення аліментів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.08.2008 серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області (а.с. 7).

ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, що підтверджкється копією посвідчення від 23.09.2011 серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 25.10.2018, яке набрало законної сили 30.11.2018, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 972 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючт стягнення з 23.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття, розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону (а.с. 9-10).

З копії довідки-розрахунку по виконавчому листу № 584/1139/18 від 30.11.2018, виданого Путивльським районним судом Сумської області, про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 972 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вбачається, що відповідач сплачує аліменти на користь позивача, зі сплати яких станом на 01.02.2020 має заборгованість у розмірі 148 грн. 90 коп. (а.с. 11).

З копії довідки Путивльської районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 15.07.2020 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний з 15.07.2020 (а.с. 72).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від15травня 2006року №3«Про застосуваннясудами окремихнорм Сімейногокодексу України при розглядісправи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, за змістом статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З вищевикладеного вбачається, що наявність додаткових витрат на дитину, на які посилається позивач, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Більш того, участь того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), визначається статтею 185 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 про зміну способу присудження аліментівзадоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу присудження аліментів - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.10.2020.

Суддя С.М.Токарєв