ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Херсон

Номер справи: 766/12847/16-ц

Номер провадження: 22-ц/819/133/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.,

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 жовтня 2019 року, у складі судді Майдан С.І., повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про позбалення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 31.01.2014 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Після реєстрації шлюбу сторони деякий час проживали разом, проте, сумісне життя між позивачем та відповідачем не склалося, і з вересня місяця 2014 року, сторони припинили проживати сумісно однією сім`єю. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. Спору стосовно місця проживання дитини у них не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Проте, весь час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявив бажання спілкуватись з дитиною. Дитина не знає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за весь час відповідач ніколи про неї не питав та не цікавився.

В березні 2017 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Свої вимоги обґрунтував тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_5 . Сумісне життя з ОСОБА_3 не склалося. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківським прав. Проте ОСОБА_4 за жодних обставин від дитини не відмовлявся, після того, як сторони розійшлися, відповідач за зустрічним позовом стала проживати разом із своїми батьками та іншими родичами, тож і його донька фактично з самого моменту народження проживає разом з ними. З самого початку у сторін почалися непорозуміння щодо способу його участі у вихованні доньки, її відвідуванні. Добровільно врегулювати даний спір йому не вдалось, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає йому, штучно створює такі обставини, через які позивач за зустрічним позовом не може нормально зустрічатися з донькою. ОСОБА_4 сплачує на утримання доньки аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду. Позивач за зустрічним позовом просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою. Просив суд визначити спосіб його участі у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - особисте спілкування: побачення два-три рази на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 17.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання та перебування доньки; спільний відпочинок: у вихідні та святкові дні дитина може проводити час окремо з батьком; в день його побачення з донькою, ОСОБА_4 має право забирати доньку з дому/дитсадка/школи особисто. Зобов`язати ОСОБА_3 , за два дні до його зустрічі з донькою, надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це ОСОБА_4 особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2017 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 жовтня 2019 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком задоволено частково; зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5 ; визначено наступний спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування: щонеділі з 10:00 до 16:00, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із сім`ї; зобов`язано ОСОБА_3 за два дні до зустрічі ОСОБА_4 з донькою, надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це ОСОБА_4 особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісного позову мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересам самої дитини, оскільки позивач не довела та не надала суду беззаперечних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини внаслідок позбавлення її батька батьківських прав та доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Частково задовольняючи позов про визначення способу участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного і безперешкодного спілкування батьків з дитиною, з урахуванням висновку органу опіки, керуючись правами та інтересами дитини, визнав за доцільне встановити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою шляхом спілкування щонеділі з 10 до 16 години, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із сім`ї.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, Присяжний В.А., який діє від імені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що факт ухилення ОСОБА_4 від виконання обов`язку щодо виховання своєї дитини та доцільність позбавлення його батьківських прав позивачем повністю доведено. Вказує, що позивач жодним чином не чинила перешкод відповідачу у вихованні доньки. Зазначає, що наразі позивач створила нову родину, в якій дочка оточена любов`ю та турботою матері та теперішнього чоловіка позивача, якого дитина називає батьком. Посилаючись на висновок психолога, вказує, що зустріч дитини з біологічним батьком відповідачем негативно відобразиться на дитині. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника органу опіки та піклування та відповідача, які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2014 року, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17 липня 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22 травня 2015 року, до повноліття дитини.

08 червня 2016 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно актового запису про укладення шлюбу №676, зробленого 22 жовтня 2016 року Відділом РАЦС Темрюкського району управління РАЦС Краснодарського краю Російської Федерації, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 22 жовтня 2016 року укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

20 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.03.2017 року матір ОСОБА_3 у повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки ОСОБА_8 . Дитина забезпечена всіма необхідними для повноцінного розвитку, навчання та відпочинку. У вихованні малолітньої ОСОБА_5 безпосередньо беруть участь та допомагають бабуся ОСОБА_9 та дідусь ОСОБА_10 . Батько дитини ОСОБА_4 бачив дитину двічі, аліменти сплачує, але цих грошей не вистачає для повноцінного матеріального забезпечення дитини.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.03.2017 року відповідач має нормальні умови проживання, заперечує проти позбавлення батьківських прав, має наміри та бажання зустрічатися з донькою та піклуватися про неї.

Згідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 11.05.2018 року №66 виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним, з тих підстав, що батько сплачує аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі, від виконання батьківських обов`язків не відмовляється, бажає спілкуватися з донькою, брати участь в її вихованні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача за первісним позовом батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Позивач звернулась до суду з первісним позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав коли дитині виповнилось півтора роки, до цього часу, як стверджує відповідач він та його матір навідували дитину, однак після звернення до суду, позивач почала перешкоджати їх побаченням та він змушений був звернутись до суду з зустрічним позовом.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, сплачує аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина живе в сім`ї, де називає батьком нового чоловіка позивачки, і знайомство та спілкування з біологічним батьком може мати для неї негативні наслідки, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки саме в інтересах дитини підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Обставин, які б свідчили про те, що спілкування ОСОБА_4 з донькою несе для неї будь-яку небезпеку, як то, асоціальна поведінка позивача за зустрічним позовом тощо, судом не встановлено.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.03.2017 року ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_11 . Батько ОСОБА_4 частково виконує батьківські обов`язки сплачує аліменти у мінімальному розмірі. Зі слів батька, він неодноразово хотів домовитися з ОСОБА_3 щодо зустрічі з донькою, але матір дитини заперечує щодо таких зустрічей. ОСОБА_4 має наміри та бажання зустрічатися з донькою та піклуватися про неї.

Доводи апеляційної скарги про відсутність предмету спору за зустрічним позовом ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки пред`явлення позову ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав в 2016 році та неможливість вирішення спору щодо участі батька дитини у її вихованні та побаченні з нею протягом тривалого часу свідчить про наявність спору з даного приводу.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона від 14.06.2019 року №80 виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради орган опіки та піклування Суворовського району м.Херсона, вважає доцільним визначити спосіб участі батька, ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування: щопонеділка та щосереди з 17:00 до 19:00, у неділю з 10:00 до 18:00, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із закладу або сім`ї.

Частиною 6 статті 16 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що малолітня дитина тривалий час не спілкувалась з батьком, частково не погодився з висновком органу опіки та піклування та вважав за доцільне визначити спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки шляхом спілкування щонеділі з 10 до 16 години, з наданням батькові права в день побачення з донькою особисто забирати дитину із сім`ї.

За таких обставин, суд першої інстанцій, установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні доньки та виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшов правильного висновку про встановлення способу та порядку участі ОСОБА_4 у вихованні доньки. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним на початковій стадії відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Встановлений судом порядок спілкування батька з донькою є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає інтересам дитини та не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини.

Доводи касаційної скарги про те, що донька не знає батька не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б її нормальному розвитку, або обумовлювало їх побачення у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Судовим розглядом встановлено, що позивач за зустрічним позовом, який є батьком дитини, проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою, позитивно характеризується, має належні житлові умови.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо порядку спілкування позивача з малолітньою донькою, взяв до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині) та дійшов правильного висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з донькою не повинно перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення доньки.

При цьому, колегія суддів виходить із тих обставин, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з донькою, які би обумовлював побачення з нею у присутності інших осіб.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько

Повний текст постанови складений 21 лютого 2020 року.

Суддя І.В. Вейтас