Номер провадження: 22-ц/813/4206/20
Номер справи місцевого суду: 500/7323/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року про відмову у роз`ясненні судового рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила суд постановити ухвалу, якою роз`яснити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2019 року (а.с. 249-252).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Віти Григорівни про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно- відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 13.02.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду, районний суд виходив з того, що встановлення дати набуття сторонами права спільної сумісної власності, порядок з визначенням уповноваженої особи, питання про скасування права власності, визнання недійсним реєстраційного запису та визначення уповноваженої особи для зняття з реєстрації удаваного договору знаходиться поза межами позовних вимог, тому не входить до компетенції суду під час роз`яснення судового рішення, а визначення суми позову не було предметом спору, з урахуванням чого питання щодо оплати судового збору не може бути вирішене у порядку, передбаченому ст. 271 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як зазначено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що в заяві про роз`яснення рішення має бути зазначено, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Таким чином, роз`ясненню підлягає рішення суду, яке підлягає виконанню, тобто рішення суду, яким задоволено позовні вимоги повністю або частково.

Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Віти Григорівни про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволені.

Визнано удаваним договір дарування 3/100 (три сотих) частини нежитлових приміщень, які складаються із приміщення № XVII, загальною площею 18 кв.м. по АДРЕСА_1 , укладений 07 жовтня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений 07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною, зареєстрований в реєстрі за № 2402.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу 3/100 (три сотих) частини нежитлових приміщень, які складаються із приміщення № XVII, загальною площею 18 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , фактично укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Визнано 3/100 (три сотих) частини нежитлових приміщень, які складаються із приміщення № XVII, загальною площею 18 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 приміщення АДРЕСА_3 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного майна, а саме: 3/100 (три сотих) частини нежитлових приміщень, які складаються із приміщення № XVII, загальною площею 18 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набутого в шлюбі як частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного майна, а саме: 3/100 (три сотих) частини нежитлових приміщень, які складаються із приміщення № XVII, загальною площею 18 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набутого в шлюбі як частку в спільній сумісній власності подружжя.

Внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо державної реєстрації договору дарування від 07 жовтня 2016 року, номер запису про право власності: 16809999; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31783368 від 09 жовтня 2016 року вчинений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати 640 грн.(шістсот сорок грн.).

Як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви про роз`яснення рішення суду (Том І: а.с. 249-252) заявниця просила постановити ухвалу, якою роз`яснити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 07 березня 2019 року по справі № 500/7323/17 щодо наступного:

1. Яким є право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відносно 3/100 частини нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 приміщення АДРЕСА_3 - чи є право власності сторін спільною частковою власністю (ст.ст. 356, 357 ЦК України), чи спільною сумісною власністю (рішення суду) та якою саме правовою нормою керувався суд, визначаючи спільне майно із визначеними частками саме спільною сумісною власністю?

2. Якою датою визнається набуття сторонами, ОСОБА_7 Георгійовичем та ОСОБА_1 , права спільної (часткової або сумісної) власності, за якою саме угодою, реєстраційним номером угоди та який саме нотаріус є уповноваженим на нотаріальну реєстрацію угоди?

3. Чи є скасованим право власності ОСОБА_1 , зареєстроване 07.10.2016 р. в Реєстрі № 2402 приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г.?

4. Чи є недійним реєстраційний запис від 07.10.2016 р. в Реєстрі № 2402 внесений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г.?

5. Яка саме особа (державний орган) є уповноваженим на зняття з реєстрації визнаного судом удаваним договору дарування від 07.10.2016 р., зареєстрованого в Реєстрі № 2402 приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г.

6. На підставі яких доказів була визначена (підтверджена) судом дійсна ціна позову ОСОБА_2 по справі № 500/7323/17 та чи потребує з боку позивача доплата судового збору з урахуванням вимог ст. 176 ч. 2. ЦПК України, ст. 6 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» та і яку саме суму?

Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що такі вимоги заявниці не можуть бути вирішені шляхом роз`яснення рішення суду, оскільки вони змінюють суть рішення суду та торкаються питань, які не були предметом судового розгляду.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_8 зазначає, про те, що відповідно до ст. 264 ч.1 п.п. 1,2 , ст. 265 ч.4 п.п.1,5 у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2019 року обов`язково повинно бути зазначено: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини та норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування, однак в порушення зазначених норм права, судом першої інстанції помилково та упереджено звужено трактування понять, таких як «межі позовних вимог» відносно до поняття «зміст спірних правовідносин» та «предмет судового розгляду», які є набагато об`ємнішими ніж предмет, підстава та зміст позову.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є неспроможними, оскільки не мають правового значення в контексті положень ст. 271 ЦПК України.

При цьому, правом апеляційного оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2019 року, ОСОБА_1 не скористалась.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної заяви допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 379 ЦПК України, як підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у роз`ясненні рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18.02.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда