Дата документу 01.09.2020 Справа № 334/6900/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6900/19 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2571/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Виконавчого комітету Запорізької міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що є власниками 39/100 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в спільну сумісну власність до співвласників перейшла житлова кімната №6 площею 16,30 кв.м, підсобні приміщення квартири залишились в загальному користуванні.

Кімнати №2 і №5 в квартирі не приватизовані, наймачем кімнати №2 площею 14,20 кв.м була ОСОБА_4 , мати позивача ОСОБА_1 , наймачем кімнати №5 площею 9,4 кв.м є ОСОБА_5 , сестра позивача ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_1 звернувся до Запорізької міської ради із заявою про надання родині звільненої кімнати в комунальній квартирі, наймачем якої була його мати.

В порушення п. 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР розгляд заяви було здійснено Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, який листом від 28 березня 2018 відмовив в наданні звільненої жилої кімнати, що на думку позивачів свідчить про перевищення департаментом службових повноважень, оскільки вирішення вказаного питання відноситься виключно до компетенції виконавчого комітету та оформлюється рішенням, прийнятим на засіданні.

Також вважали помилковим висновок Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про те, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги ст. 54 ЖК УРСР.

На підставі зазначеного просили визнати протиправними дії Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради щодо відмови у наданні позивачам звільненого жилого приміщення - кімнати № 2 площею 14,2кв.м в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 , визнати за ними право на одержання у безстрокове користування вказане жиле приміщення та зобов`язати виконавчий комітет Запорізької міської ради вирішити у встановленому порядку питання щодо надання позивачам звільненого жилого приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільненого жилого приміщення - кімнати № 2 площею 14,20 кв.м в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення - кімнати № 2 площею 14,20м.кв., що звільнилося в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 .

Зобов`язано виконавчий комітет Запорізької міської ради вирішити у встановленому порядку питання щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільненого жилого приміщення - кімнати № 2 площею 14,20м.кв. в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Виконавчий комітет Запорізької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилкове застосування вимог ст. 54 ЖК УРСР, відсутність у позивачів права першочергового одержання жилих приміщень, позивачі є власниками, а не наймачами, просив скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що виконавчим комітетом вже наводились вказані доводи у відзиві на позовну заяву та ним вже була дана оцінка судом першої інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на вказані правовідносини поширюються норми ст. 54 ЖК УРСР, посилання виконавчого комітету на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» безпідставні, оскільки відсутній спір щодо приватизації житлового приміщення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Рішення мотивоване тим, що позивач разом з членами його сім`ї (три особи), до складу якої входить неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право на покращення житлових умов, оскільки приватизоване житлове приміщення за житловою та загальною площею, складом сім`ї, яка в ній проживає, не відповідає вимогам житлового законодавства щодо норми житлової площі 13,65 кв. м та санітарної норми щодо загальної площі 21 кв. м на кожного члена сім`ї наймача, а відмова виконавчого органу у наданні позивачам в безстрокове користування приміщення є безпідставною.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва на житло НОМЕР_3 від 10.10.2012 року, виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району, 39/100 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Приміщення спільного заселення приватизовані позивачами згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перейшла кімната №6 площею 16,30 кв.м (а.с.19). Право власності зареєстровано в державному реєстрі.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 , згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 16.03.2018 року № 141р перебуває на квартирному обліку за місцем мешкання складом родини 3 особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - чоловік та ОСОБА_3 - син, у загальній черзі №1674 (а.с.32).

Матеріалами справи підтверджується, що квартиронаймачем кімнати №2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 25,82 кв.м. та житловою площею 14,20 кв.м., на підставі ордеру НОМЕР_4 від 13.06.1988 року була ОСОБА_4 (а.с.30). Власником зазначеної кімнати № 2 є територіальна громада міста в особі Запорізької міської ради, що підтверджується рішенням виконавчого комітету від 19.12.2016 року №794/14.

Квартиронаймачем кімнати №5 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 15,97 кв.м. та житловою площею 9,40 кв.м., на підставі ордеру НОМЕР_4 від 13.06.1988 року є ОСОБА_5 (а.с.29).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 23.01.2018 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.27).

ОСОБА_1 звертався до Запорізької міської ради із заявою про надання родині в постійне користування звільненої жилої кімнати № 2 в комунальній квартирі площею 14,20 кв.м, наймачем якої була ОСОБА_4 .

28.03.2018 року листом Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради заявнику було відмовлено в наданні звільненої жилої кімнати в квартирі спільного заселення та роз`яснено, що родина є власниками а не наймачами кімнати в комунальній квартирі, на квартирному обліку за місцем проживання в районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району родина перебуває з 16.03.2018 року, загальний номер черги складає 1678, а тому норми статті 54 Житлового кодексу України не поширюються на заявника (а.с.34).

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 54 ЖК Української PCP ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Відповідно до статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07; пункт 170 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У статті 54 ЖК Української РСР визначено випадки, за наявності яких жиле приміщення (неізольоване чи ізольоване), що звільнилося у квартири надається наймачеві суміжного приміщення.

Положення статті 54 ЖК Української РСР є чіткими та передбачуваними для суб`єктів права.

Згідно із статтею 54 ЖК Української РСР ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачів, надається наймачеві, який проживає в цій квартирі.

Оскільки позивач не має статусу наймача, а є співвласником сусідньої кімнати, тому підстави для застосування положень статті 54 ЖК Української РСР відсутні.

Відповідний висновок щодо застосування статті 54 ЖК Української РСР викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 червня 2018 року, справа № 756/1220/16-ц, провадження № 61-23420св18.

Верховний Суд в зазначеній постанові зауважив, що позивач та члени його сім`ї, які є співвласниками кімнат в комунальній квартирі, мають право на поліпшення житлових умов відповідно до законодавства України в загальному порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, позивачі та члени їх сім`ї мають право на поліпшення житлових умов незалежно від того, що ним у порядку приватизації отримано у власність кімнату вищезазначеної квартири спільного заселення на загальних підставах, оскільки кімната в спірної квартири перебуває у позивача та членів його сім`ї у власності, то норми статті 54 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосовуються.

Враховуючи викладене, рішення суду відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України Виконавчий комітет Запорізької міської ради має право на компенсацію позивачами судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 3457,80 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь Виконавчого комітету Запорізької міської ради в розмірі 3457 гривень 80 копійок по 1728 гривень 90 копійок з кожного.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Виконавчого комітету Запорізької міської ради судовий збір в розмірі 3457 (три тисячі моториста п`ятдесят сім) гривень 80 копійок по 1728 (тисяча сімсот двадцять вісім) гривень 90 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 вересня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова