ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6845/20 Справа № 197/23/20 Суддя у 1-й інстанції - Охнач О. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Мамедової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року АТ КБ ПриватБанкзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 02.08.2006 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 7670,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого у нього перед позивачем за період з 07.06.2008 р. по 12.12.2019 р. виникла заборгованість за цим договором у сумі 123565,96 грн., яка складається з наступного: 7669,64 грн. заборгованість за кредитом; 115896,32 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 02.08.2006 р. по 31.05.2017 р.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 123565,96 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року позовні вимоги АТ КБ ПриватБанкзадоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 07.06.2008 р. по 12.12.2019 р. за кредитним договором № б/н від 02.08.2006 року в сумі 7669 гривень 64 копійки. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду в частині відмови у стягненні відсотків по кредиту позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та постановити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк, не скористалася.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.08.2006 року відповідач, як клієнт банку, підписав надруковану «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку».

Із розрахунку позивача суд встановив, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 07.06.2008 р. по 12.12.2019 р. виникла заборгованість за цим договором у сумі 123565,96 грн., з яких:

-7669,64 грн. заборгованість за кредитом;

-115896,32 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 02.08.2006 р. по 31.05.2017 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк в частині стягнення відсотків по кредиту,суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7669 грн. 64 коп.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду АТ КБ "ПриватБанк" не оскаржено, тому колегією суддів не перевіряється.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 02.08.2006 року, у вказаній заяві зазначено розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом як 3 % в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік).

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).

Кредитна картка діяла до 02.08.2007 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальна заборгованість за процентами станом на 13.01.2007 р. становить 0,00 грн., у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача відсутня заборгованість за процентами.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова