КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5883/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Величко Т.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Л. Транс", Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просила ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ АСК "ІНГО Україна" 48756,08 грн. відшкодування матеріальних збитків; з ТОВ "Т.Л. Транс" 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2017 року відбулась ДТП за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під її керуванням, та автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Вказує, що автомобіль Chevrolet належить позивачу, автомобіль DAF належить ТОВ "Т.Л. Транс" та на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія цього автомобіля була застрахована у ПрАТ АСК "ІНГО Україна".

Внаслідок ДТП автомобіль Chevrolet отримав механічні пошкодження, розмір матеріальних збитків становить 48756,08 грн.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року провадження у справі №759/2357/17 про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно неї закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що в момент ДТП вона перебувала в автомобілі разом з малолітньою донькою. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 зазнала сильних душевних переживань, що призвело до зміни звичайного способу життя. Автомобіль протягом двох років залишається не відремонтованим, відповідачі відмовляються компенсувати витрати на ремонт.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що клопотання про долучення доказів від 10 жовтня 2018 року не надіслано на її адресу, розглянуте без її участі, а доказів, що наданий витяг з реєстру стовно експерта стосується проведеної експертизи для цілей цієї справи не надано.

В ухвалі Святошинського районного суду від 10 жовтня 2018 року про зупинення провадження суд послався на рішення 2/759/4127/18 та 759/4155/18, які для ознайомлення не надані.

Зазначає, що судом не досліджено: дорожні знаки 1.37 "Дорожні роботи" на виносній огорожі зі сторони руху ОСОБА_2 , які передбачали повну зупинку транспортного засобу; постанову Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у справі №759/10169/18 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ; виконання нею вимог дорожнього знаку 2.5 "Перевага зустрічного руху".

Звертає увагу, що згідно із результатами розгляду адміністративної справи №759/10169/18 відносно ОСОБА_2 у постанові Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року зазначено, що судова автотехнічна експертиза є сумнівною за відсутності пояснень ОСОБА_2 , але зазначене не відповідає дійсності, оскільки такі пояснення містились.

Не погоджується з висновком суду, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 є підставою для відмови у задоволенні її позову.

Вказує, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 26 квітня 2017 №1391-17-САТ, проведеної для цілей розгляду розгляду справи про адміністративне правопорушення №759/2357/17 відносно неї, з технічної точки зору дії водія DAF не відповідають в цій дорожній ситуації технічним вимогам п.12.3 ПДР України, знаходились у причинному зв`язку з настанням пригоди. З технічної точки зору дії ОСОБА_1 як водія Chevrolet не відповідають в цій дорожній ситуації технічним вимогам п.13.4 і знаку 2.5 "Перевага зустрічного руху" ПДР України, однак дії ОСОБА_1 не знаходилися у причинному зв`язку з настанням пригоди при зіткненні з транспортним засобом DAF, якому слід було відмовитися від в`їзду на вузьку ділянку дороги до її звільнення, шляхом зниження швидкості руху або до повної зупинки відповідно до технічних вимог п.12.3 ПДР України, оскільки прийнята довжина автопоїзда DAF (приблизно 16,5м) істотно перевищує розрахункове значення зупинного шляху цього автопоїзда, тому транспортний засіб DAF мав технічну можливість зупинитися до місця наїзду напівпричепа на транспортний засіб Chevrolet, що стоїть у момент, коли приступив до його об`їзду і порівнявся з передньою частиною з цим автомобілем.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Т.Л. Транс" заперечує наявність підстав для цивільно-правової відповідальності, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП відсутня. Окрім того, вказує, що в позовній заяві позивачем перекручено висновки експерта, а саме фраза: " ... однак дії ОСОБА_1 не знаходились у причинному зв`язку з настанням події пригоди ...".

Ухвалою Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 09 липня 2020 року у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 365 ЦПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Бойко Д.О. доводи апеляційної скарги підтримали з викладених в скарзі підстав.

Представник відповідача АТ "СК "ІНГО" Подкуйко О.Ю., а також представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Грицик Д.С. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник ТОВ "Т.Л. Транс" в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 31 січня 2017 року в м.Києві на вул.Зодчих відбулась ДТП за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля DAF, що належить ТОВ "Т.Л. Транс", застрахована у ПрАТ "АСК "Інго Україна" згідно полісу №АЕ/7463456 від 29 березня 2016 року.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у справі №759/2357/17 про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 провадження закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у справі №759/10169/18 про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 провадження закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі №759/10169/18 постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення не встановлена, відтак спричинена шкода не підлягає відшкодуванню страховиком та роботодавцем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вказує на таке.

Статтею 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

Підставою для відповідальності в обставинах ДТП за участю автомобілів є необхідність встановлення відповідності правилам дорожнього руху дій водіїв транспортних засобів, що в свою чергу є підставою для настання цивільно-правової відповідальності.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже при вирішенні цієї справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що постановою суду встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди із постановою Київського апеляційного суду відносно ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє та зазначає, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. У цій цивільній справі постанова Київського апеляційного суду відносно ОСОБА_2 є преюдиційним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та встановлює відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №234/16272/15-ц від 05 вересня 2019 року, які є обов`язковими до застосування з огляду на приписи статті 263 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги в частині висновку, що був підготовлений для цілей розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом відхиляються з огляду на наявність преюдиційного судового рішення, що набрало законної сили.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова