Справа № 706/972/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

В складі головуючого - судді Орендарчука М.П.

при секретарі Карбівської Я.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ботвинівської сільська рада Христинівського району про визнання права власності,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок А-1, огорожа №1, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що його прабабка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла в с.Гребля Христинівського району Черкаської області по сьогоднішній день, позивач постійно проживає у вищевказаному житловому будинку.

Факт його відкритого, безперервного володіння та користування житловим будинком, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , стверджується довідкою відповідача від 30.06.2020року за №228.

Відповідно до замовленого позивачем технічного паспорту складається із будинку житлового А-1, огорожа №1, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , складеного комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Самочинне будівництво відсутнє.

Позивач у судове засідання не з`явився, своєю заявою просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача Ботвинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду заяву, якою повідомив, що позовні вимоги позивача відповідач визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без участі його представника.

Згідно ст.200ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що рішення у даній справі ухвалюється у підготовчому судовому засіданні.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини,на яких ґрунтуються позовні вимоги,об`єктивно оцінивши докази,що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін,суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачаються наступні факти та відповідні ним правовідносини, що були встановлені судом на підставі наданих суду доказів:

Як стверджує позивач, а відповідач не спростовує, його прабабка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла в с.Гребля Христинівського району Черкаської області по сьогоднішній день, позивач постійно проживає у вищевказаному житловому будинку.

Факт його відкритого, безперервного володіння та користування житловим будинком, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , стверджується довідкою відповідача від 30.06.2020року за №228.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден зі спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі стст.525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно не відоме місцезнаходження майна або його основної частини.

У ст.548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.555 ЦК Української РСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо ні один зі спадкоємців не прийняв спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з чч.1 та 4 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо іншого не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість і безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який становить не менше ніж 10 років.

Володіння без правової підстави це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи й він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які зумовили його володіння, не давали й не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявності суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законності об`єкта володіння; добросовісності заволодіння чужим майном; відкритості володіння; безперервності володіння; спливу встановлених строків володіння; відсутності норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.

Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, а саме будинок по АДРЕСА_1 , на яке позивач просить визнати право власності, є добросовісним.

Таким чином, зібраними доказами підтверджується, що починаючи з 2001 року позивач відкрито володіє будинком по АДРЕСА_1 , здійснює догляд за будівлею та її утримує.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набивальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). П.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. за №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на майно, що належить йому і придбане добросовісним набувачем, у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Суд, приймаючи позицію відповідача, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі вищевикладених доводів. Відомостей того, що задоволенням позову будуть порушені права третіх осіб - суд не вбачає і матеріали справи таких не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 41, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 в порядку набувальної давності право приватної власності на будинок будинок А-1, огорожа №1, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Христинівський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання ним повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: М.П. Орендарчук