Справа № 344/3332/20
Провадження № 6/344/80/20
У Х В А Л А

06 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Бородовського С.О.,

з участю секретаря Грегулецької Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУЮ (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М. про встановлення способу і порядку виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями, -

В С Т А Н О В И В:

в заяві вказано, що на виконанні в Івано-Франківському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 28607493 з примусового виконання виконавчого листа № 2-144 від 09.08.2011 року виданого Івано- Франківським міським судом про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні допоміжними приміщеннями, а саме: кладовкою, підвальними приміщеннями та приміщенням, яке розміщене під сходовою кліткою, у будинку АДРЕСА_1 . 09.09.2011 року головним державним виконавцем Слободян Б. І. винесена постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам. Боржнику ОСОБА_2 надано добровільний термін для виконання 10 днів. Рішення суду боржником не виконано. Державним виконавцем неодноразово направлялися вимоги на адресу боржника, проте, згідно актів державного виконавця рішення не виконано. Дане виконавче провадження передане іншому державному виконавцю на виконання 23.01.2020 року. При виході на місце виконання за адресою АДРЕСА_2 мною встановлено, що за даною адресою боржник не знаходиться та приміщення на праві власності належить ОСОБА_3 . Приміщення, яке розміщене під сходовою кліткою у будинку АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , а не боржнику ОСОБА_2 , котрий відповідачем по виконавчому листу № 2-144/2011 року. Також в ході виконання встановлено, що у виконавчому документі не вказаний номер та розміщення кладовки та підвального приміщення щодо яких чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_2 . Просив встановити спосіб і порядок виконання по виконавчому листу №2-144/2011 від 09/08/2011 року.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотань щодо реалізації прав суду не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

13/10/2010 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями, а саме кладовкою, підвальними приміщеннями, приміщенням, яке розміщене під сходовою кліткою будинку АДРЕСА_1 .

01/12/2010 Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно ч.1,2 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити у задоволенні вимог з цього питання, не змінюючи при цьому змісту судового рішення.

При цьому, суд при розгляді питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення може змінити спосіб та порядок виконання рішення лише у виняткових випадках.

Отже, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб. Тобто, у такому разі слід відрізняти способи захисту порушеного права, передбачені законом, та способи і порядок виконання рішення суду.

В свою чергу поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

При цьому для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим, а на виконання вимог цивільно процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

Разом з цим, доводи заявника про неможливість виконання судового рішення у спосіб не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, відсутні будь-які докази неможливості виконання рішення суду, отже, наведені у заяві обставини не можуть бути визнані обставинами, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Також за змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 3 ст. 2 ЦПК України в якості загальних засад (принципами) цивільного судочинства вказано змагальність сторін; диспозитивність.

Цивільну справу розглянуто в 2010 році, в свою чергу державний виконавець звернувся з вказаною заявою лише в 2020 році. При розгляді справи судом першої інстанції ухвалено резолюцію в межах матеріально-правових вимог викладених позивачем, яка на час розгляду справи була найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем на протязі десяти років не реалізовано правовий механізм звернення до суду з заявою про роз`яснення судового рішення.

В свою чергу, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Тобто, роз`яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення. Суд роз`яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб`єкта, якому надано право звернення за відповідним роз`ясненням. Між тим, необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

В заяві необґрунтовано необхідності встановлення способу та порядку виконання судового рішення, в разі наявності обставини ускладнення реалізації судового рішення державний виконавець зобов`язаний був звернутись до суду з відповідною заявою про роз`яснення судового рішення. Не обґрунтовано належними правовими підставами відсутність звернення на протязі тривалого часу, тобто 10 років.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Також в рішенні суду однозначно визначено спосіб виконання судового рішення.

Зміна боржника правонаступником не є правовою підставою для зміни способу виконання судового рішення.

В заяві не вказано на спосіб та порядок виконання рішення суду, що є безпосереднім обов`язком суб`єкта подання відповідної заяви. При цьому враховуючи принцип диспозитивності суд розглядає заяви та звернення в межах заявлених вимог, в заяві державного виконавця не визначено спосіб виконання судового рішення, який необхідно встановити в рамках судового контролю за виконанням судових рішень. Таким чином заява по формі та змісту не відповідає вимогам процесуального закону, які ставляться до такого виду заяв.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

В параграфі 68 рішення в справі Європейського суду з прав людини «Birsan проти Румунії» вказано, що ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

Зловживання правами національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України не гарантується.

Отже на обґрунтування заяви належить надати суду докази, визначені процесуальним законом в якості правової підстави для встановлення способу та порядку виконання судового рішення.

Таким чином встановлено відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки заява необґрунтована, не відповідача по формі та змісту вимогам процесуального закону, внаслідок її задоволення буде змінено само рішення суду по суті, а не спосіб його виконання, що за змістом процесуального закону не допускається.

Відповідно до зазначеного, суд

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні заяви державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМУЮ (м. Івано-Франківськ) Саміляк О.М. про встановлення способу і порядку виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Бородовський С.О.