ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6551/20 Справа № 210/1842/20 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року, яке постановлено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі, відомості щодо дати складання рішення суду матеріали справи не містять,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що вона працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримала професійне захворювання. Висновком МСЕК від 14 травня 2008 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. При наступних переоглядах висновками МСЕК від 04 червня 2009 року, 02 червня 2011 року, 15 травня 2012 року, 20 травня 2014 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 14 червня 2016 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 21 червня 2018 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, та їй завдана моральна шкода, оскільки остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, у позивача постійно викають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, тому просила суд стягнути з відповідача 188 920 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача 65 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не враховано глибину моральних страждань позивача, які остання відчуває з урахуванням отриманого нею професійного захворювання, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК.

Представник позивача вказує на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлена можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, втілювати в життя свої наміри в професійній сфері, повинна докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, потребує систематичного лікування , постійно відчуває наслідки захворювання, що виражається у погіршенні функцій органів дихання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 23 червня1997 року по 14 листопада 2007 року працювала на посаді машиніста конвеєра ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до п. 16 Акту №13 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 березня 2008 року,професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці на підприємстві відповідача, де вона підпадала під шкідливу дію пилу, що перебільшувала нормативи ГДК через недосконалість робочого місця (а.с. 20).

Згідно п.17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є пил, що перебільшував норми ГДК (а.с. 20).

Висновком МСЕК від 14 травня 2008 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 10).

При наступних переоглядах висновками МСЕК від 04 червня 2009 року, 02 червня 2011 року, 15 травня 2012 року, 20 травня 2014 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 11-15).

Висновком МСЕК від 14 червня 2016 року позивачу повторно встановлено 40%втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 16).

Висновком МСЕК від 21 червня 2018 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 17-18).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 16 Акту №13 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 березня 2008 року,професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці на підприємстві відповідача, де вона підпадала під шкідливу дію пилу, що перебільшувала нормативи ГДК через недосконалість робочого місця. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення нормативи через недосконалість робочого місця.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоров`я потерпілої, який погіршується, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, позивач втратила 30% професійної працездатності, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлена можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, втілювати в життя свої наміри в професійній сфері, повинна докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, потребує систематичного лікування, постійно відчуває наслідки захворювання, що виражається у погіршенні функцій органів дихання. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, яка не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у її житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість її праці на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і збільшити його з 65 000 гривень до 80 000 гривень.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" і збільшити його з 768,40 гривень до 800 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 65 000 грн. до 80 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 65 000 грн. до 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 768,40 гривень до 800 (вісімсот) гривень

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: