Справа № 346/2972/19
Провадження № 22-ц/4808/911/20
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Бойчук Л.М.,

з участю представника РСЦ МВС в Івано-Франківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль та зобов`язання провести його реєстрацію за апеляційною скаргою голови ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 серпня 2019 року під головуванням судді Веселова В.М. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль та зобов`язання провести його реєстрацію.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 березня 2019 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу № 25-01 транспортного засобу марки «Volkswagen Phaeton», 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4 921 куб.см.

Укладення договору підтверджується також розпискою, згідно якої відповідач отримав від нього грошові кошти, та актом приймання-передачі транспортного засобу.

Вказує, що між сторонами було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема визначено предмет і ціну договору, з умовою подальшого посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу, а тому між нами відбулося повне виконання умов угоди, що відображено передачею транспортного засобу відповідачем та в оплаті ним його вартості.

Посилаючись на те, що з моменту укладення угоди до цього часу відповідач без поважних на те причин ухиляється від явки до нотаріуса для наступного посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу, хоча жодних обмежень для цього не має, просив:

визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Phaeton», 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4 921, колір чорний;

зобов`язати Територіальний сервісний центр МВС України в м. Коломия провести за ним реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Phaeton» 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 4921, колір - чорний.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки «Volkswagen Phaeton», 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4 921, колір чорний.

Зобов`язано Територіальний сервісний центр МВС України в м. Коломия провести за ОСОБА_1 реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Phaeton», 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4 921, колір - чорний.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено письмово попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого сторони зобов`язувалися в подальшому здійснити належне оформлення автомобіля з метою зняття з обліку автомобіля та реєстрацію автомобіля на позивача. Однак відповідач, підписавши письмовий договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі автомобіля і отримавши від позивача кошти згідно розписки, ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що унеможливлює його належну перереєстрацію у відповідних авторизованих органах.

Позивач коректно навів причини неможливості укладення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного автомобіля та довів суду обставину, передбачену ч. 2 ст. 220 ЦК України, а саме те, що одна сторона ухилилась від виконання нотаріального посвідчення договору,і посилається на неї при викладені обставин справи.

У апеляційній скарзі голова ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області без участі останнього, чим грубо порушено норми процесуального права.

Так, відповідно до Положення про Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області такий підпорядковується МВС України та є територіальним органом з надання сервісних послуг МВС, підпорядковується Головному сервісному центру МВС, як головному органу в системі територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, до складу якого входять територіальні сервісні центри МВС у межах області та є органом державної влади. При цьому, 02 липня 2020 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження щодо зобов`язання Територіального сервісного центру 2643 РСЦ МВС в Івано-Франківській області, який є структурним підрозділом РСЦ МВС в Івано-Франківській області без права юридичної особи, зареєструвати автомобіль за ОСОБА_1 .

Також позовна заява є необґрунтованою, позивачем неправильно було обрано спосіб захисту своїх прав або інтересів. РСЦ МВС в Івано-Франківській області не було залучено як учасника у справі, оскільки права та обов`язки відповідача ОСОБА_2 та РСЦ МВС в Івано-Франківській області виникли з однієї підстави, і суд ухвалив рішення без участі останнього.

Вказує, що ухвалюючи рішення в частині зобов`язанняТСЦ 2643 зареєструвати автомобіль за ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Така реєстрація проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і, зокрема, документів, що посвідчують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС та бази даних «Митниця» Єдиного державного реєстру МВС інформація про спірний автомобіль відсутня. З копій матеріалів, переданих ТСЦ 2643 до РСЦ МВС в Івано-Франківській області, вбачається відсутність документів, визначених Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, які надають право чи несуть обов`язок зареєструвати автомобіль за ОСОБА_1 , тому спірний автомобіль не може бути зареєстровано на підставі рішення суду.

Просить рішення суду скасувати.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні представник Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в засідання апеляційного суду не з`явився і подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою та перебуванням на самоізоляції. Проте, позивач будь-яких доказів, що підтверджують такі обставини, не подав, тому наведені ОСОБА_1 причини неявки не є поважними.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод у розгляді справи в зв`язку з їх неявкою.

Заслухавши суддю-доповідача, представника РСЦ МВС в Івано-Франківській області, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 5 цієї статті вказує, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 47 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Таким чином, вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги стосуються обов`язків, що виникли з однієї підстави, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Водночас, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц (постанова від 17 квітня 2018 року). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У позові ОСОБА_1 заявив вимогу про визнання за ним право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Phaeton», відчужений ОСОБА_2 , якого і визначив відповідачем за позовом, а також вимогу зобов`язати Територіальний сервісний центр МВС України в м. Коломия провести за ним реєстрацію цього транспортного засобу, однак не визначив відповідачем Територіальний сервісний центр 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, який є структурним підрозділом Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області без права юридичної особи.

Суд першої інстанції не вирішив питання суб`єктного складу сторін спору щодо зобов`язання провести за позивачем реєстрацію транспортного засобу, визначивши у цих правовідносинах також ОСОБА_2 як відповідача та задовольнивши таку позовну вимогу, чим порушив права Територіального сервісного центру 2643, який є структурним підрозділом Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У відповідності до норм статей 51-53 ЦПК України апеляційний суд позбавлений можливості поновити процесуальні права Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, оскільки діючий ЦПК України не передбачає залучення до участі в справі на стадії апеляційного провадження третьої особи або відповідача.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права.

При цьому колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог, які є взаємопов`язаними через виникнення обов`язків кількох відповідачів з однієї підстави, оскільки це повинно бути зроблено під час розгляду справи по суті за участі належних сторін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь РСЦ МВС в Івано-Франківській області 2 881,50 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенніпозову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль та зобов`язання провести його реєстрацію - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області (, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23) 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський