ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 385/246/20

провадження № 22-ц/4809/1052/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Дьомич Л.М., Мурашка С.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник АТ КБ «Приватбанк» - Бистров С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кидалова Ігоря Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2020, суддя Панасюк І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання договору, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної (немайнової) шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання договору, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної (немайнової) шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір б/н від 16.02.2012 року, договір укладено шляхом приєднання.

В 2018 році відповідач подав позов до позивача про стягнення 114356,58 гривень, з яких 8333,11 гривень заявлено як заборгованість за кредитом та 106025,46 гривень як заборгованість по процентам за користування кредитом.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2018 року у справі №385/782/18 первісний позов задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 16.02.2012 року в розмірі 18581,67 гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 21.05.2019 року вказане судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2019 року розстрочено виконання рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2018 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 21.05.2019 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18581,67 гривень, шляхом погашення заборгованості чотирма рівними пропорційними частинами, по 4645,42 гривень щомісячно, починаючи з червня 2019 року, з терміном щомісячної виплати - до останнього робочого дня відповідного місяця.

Позивач в повній мірі і своєчасно виконав судове рішення, прийняте на користь банку, і сплатив як заборгованість по кредиту так і відсотки за користування кредитом в розмірах, визначених зазначеним вище рішенням суду.

В жодні інші договірні відносини з відповідачем, окрім договору б/н від 16.02.2012 року, позивач не вступав, жодних інших кредитів, окрім тих, що були предметом розгляду справи №385/782/18, не отримував.

Однак починаючи з жовтня 2019 року позивачеві регулярно телефонують особи, що представляються працівниками банку відповідача, та повідомляють про борги, вимагають їх сплати, заявляють, що договір б/н від 16.02.2012 року є чинним і що по ньому у позивача істотна заборгованість - 30000 гривень. При цьому висловлювання працівників банку відповідача є явно некоректними, містять ознаки примушування, маніпуляції, та окремо заявляють, що якщо позивач не сплатить на користь банку 30000,00 гривень то вони передадуть відомості про нього до бюро кредитних історій як боржника і він ніде більше не зможе отримати кредит і т.д..

Листом від 06.02.2020 року за №20.1.0.0.0/7-200206/149 відповідач відмовився надавати відомості про наявність або відсутність заборгованості ОСОБА_1 з посиланням на банківську таємницю.

Враховуючи, що сторони, через позицію відповідача, не в змозі самостійно врегулювати виниклу ситуацію, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Просив суд розірвати кредитний договір б/н від 16.02.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та AT КБ «Приватбанк», встановити факт відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед AT КБ «Приватбанк» по договору банківських послуг станом на дату винесення судового рішення, зобов`язати AT КБ «Приватбанк» подати у всі бюро кредитних історій, з якими співпрацює AT КБ «Приватбанк», заяви про виключення відомостей про ОСОБА_1 , як особу, що має заборгованість перед AT КБ «Приватбанк», стягнути з AT КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за порушення прав споживача в розмірі 10000 гривень та судові витрати у справі покласти на відповідача.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначається, що судом першої інстанції не взято до уваги що, позивач у встановлені строки сплатив відповідачу присуджену суму. Крім того, суд не розглянув клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.06.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2020 справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н від 16.02.2012 року, договір укладено шляхом приєднання.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2018 року у справі №385/782/18 позов задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 16.02.2012 року в розмірі 18581,67 гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 11-14).

Листом від 06.02.2020 року за №20.1.0.0.0/7-200206/149 відповідач відмовився надавати відомості про наявність або відсутність заборгованості ОСОБА_1 з посиланням на банківську таємницю (а.с. 22).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що не може бути підставою для розірвання кредитного договору нагадування працівників банку про наявність заборгованості, яка існує на думку працівників банку, а також будь-які дії, вчинені державною виконавчою службою на виконання рішення суду, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги про встановлення факту відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед AT КБ «Приватбанк» по договору банківських послуг станом на дату винесення судового рішення та зобов`язання AT КБ «Приватбанк» подати у всі бюро кредитних історій, з якими співпрацює AT КБ «Приватбанк», заяви про виключення відомостей про ОСОБА_1 , як особу, що має заборгованість перед AT КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на доказах.

Умовами укладеного між сторонами договору та ст. 1054 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання не передбачено, також відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позов цій частині не підлягає до задоволення.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не підтвердженні належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є розірвання кредитного договору, встановлення факту відсутності кредитної заборгованості та зобов`язання здійснити певні дії в цій частині позовних вимог.

Відповідно до норм діючого законодавства, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 1 і ч. 2 ст. 651 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір б/н від 16.02.2012 року, договір укладено шляхом приєднання.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2018 року у справі №385/782/18 первісний позов задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 16.02.2012 року в розмірі 18581,67 гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 11-14).

Матеріали справи підтверджують, що позивач виконав приписи Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2018 року у справі №385/782/18 яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 16.02.2012 року в розмірі 18581,67 гривень.

Листом від 06.02.2020 року за №20.1.0.0.0/7-200206/149 відповідач відмовився надавати відомості про наявність або відсутність заборгованості ОСОБА_1 з посиланням на банківську таємницю (а.с. 22).

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виник спір щодо належного виконання позивачем умов договору про повернення коштів: позивач посилається на відсутність заборгованості перед банком в той час як банк вважає, що у позивача існує заборгованість за договором.

Наявність зазначеного спору не є передбаченою законом підставою для розірвання договору, а його розірвання не свідчить про відсутність заборгованості та вирішення всіх спірних питань, які виникли в процесі його виконання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року

у справі № 548/981/15-ц, провадження № 14-182 цс 18 зазначила, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про що також зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі № 6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору.

Відповідно до частин 1, 2 і 3 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом, тобто законодавець вказує на випадки компенсації моральної шкоди: визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (наприклад, ст. 4, яка визначає право на відшкодування моральної шкоди, завданої тільки внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) та ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що діюче законодавство не передбачає розірвання кредитного договору на підставах визначених позивачем, відповідно апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю, належних та допустимих доказів на підтвердження апеляційної скарги.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кидалова Ігоря Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2020, залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлено 06.10.2020 р.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: В.В. Черненко

Судді: Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко