ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6261/20 Справа № 212/9760/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання -Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 ;

треті особи: виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, в особі Служби у справах дітей, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 09 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

В травні 2008 року син позивача ОСОБА_2 - відповідач по справі зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , на його прохання 22.12.2008 року позивач зареєструвала відповідача ОСОБА_4 у своїй квартирі. За місцем реєстрації батьків у квартирі також були зареєстровані їх неповнолітні діти ОСОБА_6 2005 року народження та їх сумісна дитина ОСОБА_3 2009 року народження.

Крім відповідачів у квартирі зареєстровані син ОСОБА_7 разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_8 .

З березня 2018 року відповідач ОСОБА_2 припинив шлюбні відносини з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вона, забрала майно, особисті речі та дітей переїхала на постійне місце проживання до своєї матері в трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , де проживають до цього часу. Син ОСОБА_2 з березня 2018 року також не проживає в квартирі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07.10.2019 року, яке набрало законної сили відповідач ОСОБА_4 визнана такою, що втратила право на житло в квартирі АДРЕСА_1 .

Син ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишилися зареєстрованим в вищевказаній квартирі, в добровільному порядку питання владнати не вдалося, відповідачі квартирою не цікавляться, комунальні послуги за користування квартирою не сплачують, отже позивача зобов`язана нести додаткові витрати на утримання квартири. Вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності, обмежує її права. У зв`язку з наведеним позивачка просить усунути перешкоду в користуванні власністю, а саме визнати ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , треті особи: виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, в особі Служби у справах дітей, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, задоволені частково.

Визнано ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволення позовних позовних вимог щодо визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_3 2009 року народження та ухвалення нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до акту від 6.11.2019 р., складеного мешканцями будинку діти проживають сумісно зі своєю матір`ю у квартирі бабусі за адресою АДРЕСА_3 , діти забезпечені житлом і для їх проживання, виховання і розвитку, створені задовільні умови, що підтверджується актом обстеження їх житлово- побутових умов від 28.10.2019 р.

Крім того відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_9 з 5.04.2005 р. являється співвласником сумісно зі своєю матір`ю, ОСОБА_10 . 2- кімнатної квартири АДРЕСА_4 . Суд першої інстанції не взяв до уваги, що на позивача, як власника спірної квартири, відповідно до ст.322 ЦК покладено тягар утримання майна. Вона зобов`язана брати участь у витратах пов`язаних з утриманням і збереженням житла, сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на зареєстрованих осіб, в тому числі і неповнолітніх, нести за них відповідальність, оскільки реєстрація фактично вважається їх місцем проживання. Заборгованість по комунальних послугах, станом на 01.10.2019 р. складає - 27 106 гр., яку вона не має можливості сплатити, так як є інвалідом 3-ї групи.

Реєстрація неповнолітньої ОСОБА_3 в квартирі порушує право власності позивача на це житло та позбавляє її можливості розпорядитись квартирою на свій розсуд.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_11 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з викладених у скарзі підстав, думку третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей, ОСОБА_12 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-9), проте в спірній квартирі вона не зареєстрована та не проживає.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. ( а.с.10-12).

Від шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є нерідною донькою відповідача ОСОБА_2 ( а.с. 16-17).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих осіб, виданою на замовлення ОСОБА_1 ЖБК «РАССВЕТ -21» зареєстрованими та мешкаючи ми за адресою АДРЕСА_5 , зазначено наступних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , всього 7( сім) осіб ( а.с. 13-14).

За відомостями наданими Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого Комітету Покровської районної в місті Ради довідка №6019 від 08.04.2019 року за адресою АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_2 та ще три особи, всього 6 ( шість) осіб ( а.с.15).

Згідно із акту складеного мешканцями будинку АДРЕСА_7 та завіреного уповноваженою особою ЖБК « РАССВЕТ -21» від 06.11.2019 року за адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_13 без поважних причин з березня 2018 року не проживають та мешкають за адресою : АДРЕСА_3 в своїй приватній квартирі ( а.с.19).

Заочним Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2019 року ОСОБА_4 , визнано такою, що витратила права користування квартирою АДРЕСА_1 . ( а.с.34-37).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , 2009 р. народження, суд виходив з того, що вона, як малолітня особа, не може самовільно обирати місце свого проживання, факт її не проживання у спірній квартирі обумовлений поважною причиною і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, у якому на законних підставах був зареєстрований її батько.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та має право вимагати від інших осіб усунення порушень її прав, як власника цієї квартири.

Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 10.05.2008 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 22.12.2008 року позивачка зареєструвала відповідача ОСОБА_4 у своїй квартирі.

Від шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина ОСОБА_13 , яка була зареєстрована за місцем проживання батьків.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. ( а.с.10-12).

ОСОБА_2 (син позивача) батько малолітньої ОСОБА_13 2009 року народження у квартирі за адресою АДРЕСА_5 з березня 2018 року не проживає, ОСОБА_4 мати неповнолітньої дитини ОСОБА_3 2009 року народження заочним рішенням Жовтневого районного суд м.Кривого Рогу від 07.10.2019 року визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с. 34-37).

Згідно із акту складеного мешканцями будинку АДРЕСА_7 та завіреного уповноваженою особою ЖБК « РАССВЕТ -21» від 06.11.2019 року за адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_13 без поважних причин у вказаній квартирі не проживають з березня 2018 року та мешкають за адресою : АДРЕСА_3 в своїй приватній квартирі з матір`ю ОСОБА_4 по теперішній час ( а.с.19).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_17 зазначила, що ОСОБА_4 зі своєю молодшою донькою ОСОБА_18 , 2009 року народження на теперішній час перебуває за кордоном на заробітках.

Практика Європейського суду з прав людини (висловлена зокрема, у справі "Глоба проти України", рішення набуло статусу остаточного 19.11.2012 року, пункти 37, 38, 40), свідчить про те, що питання, чи є конкретне приміщення житлом, яке захищається п.1 ст. 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Стаття 8 Конвенції захищає право особи на повагу до її існуючого житла. Саме лише прагнення заявниці переселитися у житлове приміщення в майбутньому, за відсутності будь-якого істотного зв`язку з ним, не є достатньою підставою вважати, що це було її "житло" у розумінні ст. 8 Конвенції.

Зважаючи на те, що спірна квартира не є місцем проживання батьків малолітньої ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів дійшла висновку про те, що ця квартира не може вважатися місцем її проживання.

Отже, малолітня ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 не має достатнього та тривалого зв`язку з квартирою АДРЕСА_1 , місцем її проживання є місце проживання батьків. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 (батько малолітньої ОСОБА_13 ) у судовому засіданні від 05.03.2020 року визнавав позовні вимоги в повному обсязі, в своїх поясненнях зазначив, що квартира належить його матері ОСОБА_1 ні він, ні неповнолітні діти в даній квартирі не мешкають, мати малолітньої ОСОБА_13 - ОСОБА_4 є співвласником іншого житла, тому, з урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 категорично заперечує проти реєстрації онучки у належній їй квартирі, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для захисту прав позивача, як власника цієї квартири, на вільне користування та розпорядження своєю приватною власністю, шляхом визнання малолітньої ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування спірною квартирою, що буде найефективнішим способом захисту порушеного права позивача та у жодному разі не призведе до порушення житлових прав малолітньої дитини.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпропвський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасувати, ухвалити нове рішення.

Визнати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: