Справа № 462/5768/19 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/559/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м.Львів

Справа № 462/5768/19

Провадження № 22ц/811/559/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 17 січня 2020 року у складі судді Постигач О.Б.,

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини,-

встановив:

9 вересня 2019 року позивачка звернулася з цим позовом. Просила стягувати з відповідача аліменти на її утримання в сумі 5000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 квітня 1996 року вона з відповідачем уклала шлюб, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 липня 2018 року. Вказує, що у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що під час подружнього життя відповідач проявляв до неї психологічне та фізичне насильство. Стверджує, що 31 серпня 2011 року та 20 вересня 2017 року ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується актом судово-медичного обстеження №2336. В результаті цих травм вона проходила довготривале лікування, стан її здоров`я погіршився. Вказує, що на даний час вона (позивач) не в стані самостійно пересуватись, а нервові потрясіння призвели до наявності побічних хвороб. Крім того посилається на те, що вона ( ОСОБА_1 ) є інвалідом 2 групи, непрацездатною. На лікування витрачаються значні кошти, а її пенсії на проживання не вистачає. Зазначає, що відповідач є працездатним, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Стверджує, що вона (позивач) отримує пенсію по інвалідності в розмірі близько 2000 грн., однак цих коштів на лікування та задоволення інших потреб їй не вистачає. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду мотивовано ноступним.

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Встановлено, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1996 року, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач на даний час не працює. З 13 червня 2018 року знаходиться на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання.

Встановлено, що розмір пенсії позивача становить близько 2000 грн., однак письмових доказів щодо розміру пенсії нею не надано.

З матеріалів справи, а саме з акту судово-медичного обстеження Бюро судово-медичної експертизи ГУОЗ Львівської облдержадміністрації №2316 від 31 серпня 2011 року та довідки міського травматологічного пункту №2 від 22 вересня 2017 року вбачаються обставини отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Встановлено, що позивач є непрацездатною особою, інвалідність нею отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 грн., з 1 липня - 1712 грн., з 1 грудня - 1769 грн.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати позивача особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Оскільки, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 20 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді