ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/23/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.

секретар судового засідання Москаленко А.П.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

особи, дії, рішення та бездіяльність яких оскаржуються - 1. начальник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заєць Анатолій Миколайович, 2. державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Манченко Олена Миколаївна,

заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби та державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2019 боржник ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , боржник) звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (зараз - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А.М. та державного виконавця цього відділу Манченко О.М. у виконавчому провадженні № 53758597.

За змісту скарги вбачається, що боржник оскаржує бездіяльність державного виконавця Манченко О.М., яка полягає у відсутності реагування на зміну сторони виконавчого провадження (стягувача) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (далі - ТОВ «ФК «Алькор Інвест») та дії останнього щодо відчуження арештованого майна; дії начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зайця А.М. по винесенню постанови від 18.06.2019 про перевірку виконавчого провадження та доручення державному виконавцю Манченко О.М. скасувати постанову від 05.06.2018; рішення державного виконавця Манченко О.М. від 01.07.2019 про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скарга обґрунтована посиланням на грубе порушення суб`єктами оскарження прав боржника - важкохворого інваліда, його важкохворої дружини, онука-підлітка, дочки, яка сама виховує дитину, невідповідність їх дій та рішень Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, міжнародних договорів, ЦПК України, законів України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Боржник вважає неправомірною вказівку начальника органу державної виконавчої служби та винесену на її виконання постанову про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду по суті його скарги на дії державного виконавця по винесенню постанови про накладення арешту на предмет іпотеки, посилається на порушення вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» при оцінці арештованого майна, незаконність участі у виконавчому провадженні ТОВ «ФК «Алькор Інвест», яке, на його думку, не набуло прав сторони виконавчого провадження і вчинило незаконні дії щодо відчуження арештованого майна, та вказує, що не був своєчасно повідомленим про вчинення виконавчих дій.

Ухвалою від 29.08.2019 суд відкрив провадження у справі за скаргою та призначив справу до судового розгляду.

Представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Спектор М.О. подала відзив із запереченнями проти скарги. На обґрунтування заперечень вказала, що 05.06.2018 державний виконавець Проц В.С. виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53758597 з виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Виконавець зупинив вчинення виконавчих дій у зв`язку з надходженням до відділу ухвали суду у справі № 753/9952/17 про зупинення провадження. 06.06.2019 у зв`язку з переведенням державного виконавця Проца В.С. до іншого відділу ДВС його дільниця була передана для виконання державному виконавцю Манченко О.М. 14.06.2019 начальником відділу Зайцем А.М. здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження та за її результатами дії державного виконавця Проца В.С. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язано державного виконавця Манченко О.М. скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. 14.06.2019 державним виконавцем Манченко О.М. винесено постанову про скасування постанови державного виконавця Проца В.С., копію якої направлено стягувачу та боржнику. В подальшому державним виконавцем Манченко О.М. встановлено, що предмет іпотеки не належить ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 01.07.2019 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Також були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, проте 22.10.2019 дані постанови були скасовані, а копію відповідної постанови направлено стягувачу та боржнику.

Посилаючись на те, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках Закону України «Про виконавче провадження», ЦК України та ЦПК України, ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» надійшла заява про закриття провадження у справі, яка мотивована посиланням на те, що заявник постійно ігнорує судові засідання та зловживає процесуальними правами, а у задоволенні його скарги з аналогічними вимогами судом було відмовлено, і ухвала набрала законної сили.

Від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відзив на скаргу не надійшов.

Справа за скаргою ОСОБА_1 неодноразово призначалася до розгляду в судовому засіданні. Сторони про день і час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Оскільки 28.04.2020 заявник та заінтересовані особи втретє не з`явилися до суду, суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження № 53758597 та письмові пояснення учасників справи, суд встановив такі обставини.

У Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві м. Києва на виконанні перебувало виконавче провадження № 53758597 з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2016 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором в сумі 1 772 833,60 грн.

В рамках даного виконавчого провадження 10.05.2017 головний державний виконавець Проц В.С. виніс постанову про арешт майна боржника.

У червні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову та дії головного державного виконавця Проца В.С. щодо накладення арешту на предмет іпотеки (справа № 753/9952/17).

Ухвалою від 05.04.2018 суд зупинив провадження за даною скаргою до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 753/10039/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. про визнання договору іпотеки недійсним.

05.06.2018 головним державним виконавцем Процом В.С. на підставі пункту 2 частини 1 статті 34 та статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53758597 в зв`язку з надходженням до Відділу ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 05.04.2018 у справі № 753/9952/17 про зупинення провадження.

Копії постанови направлено боржнику та стягувачу для відома.

Начальником Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Зайцем А.М. здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження № 53758597, за результатами якої дії головного державного виконавця Проца В.С. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язано державного виконавця Манченко О.М. скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 05.06.2018.

Вказані обставини знайшли своє відображення в постанові про перевірку виконавчого провадження від 14.06.2019.

14.06.2019 державним виконавцем Манченко О.М. винесено постанову про скасування постанови головного державного виконавця Проца В.С. від 05.06.2018.

Копії постанови направлено боржнику та стягувачу для відома.

У червні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суді зі скаргою на рішення та дії державного виконавця та начальника органу державної виконавчої служби, у якій просив: визнати незаконними дії державного виконавця Манченко О.М. по винесенню постанови від 14.06.2019 про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій; зобов`язати державного виконавця Манченко О.М. скасувати дану постанову; визнати незаконними дії начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві Зайця А.М. по винесенню постанови від 18.06.2019 про перевірку виконавчого провадження та доручення державному виконавцю Манченко О.М. скасувати постанову від 05.06.2018; зобов`язати начальника відділу скасувати постанову від 18.06.2019; зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві провести оцінку майна у відповідності до чинного законодавства України і встановити її не нижче за ринкову, поновивши порушені права боржника у виконавчому провадженні (справа № 753/12599/19).

Ухвалою суду від 15.08.2019, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.02.2020, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено з підстав її необґрунтованості.

Вирішуючи вимоги боржника, суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що начальник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві Заєць А.М. діяв у відповідності до норм чинного законодавства, а тому його дії з перевірки виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови є законними, як і дії державного виконавця Манченко О.М. з приводу винесення постанови про скасування процесуального документу.

Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 9 статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За положеннями пункту 3 частини 1 статті 255 цього Кодексу суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зважаючи на викладене, суд із застосуванням аналогії закону вбачає підстави для закриття провадження у скарзі в частині вимог ОСОБА_1 щодо незаконності рішень та дій начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві Зайця А.М. по винесенню постанови від 18.06.2019 про перевірку виконавчого провадження та зобов`язання скасувати постанову державного виконавця Манченко О.М. від 14.06.2019 про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, які вже були предметом судового розгляду і по ним прийняте процесуальне рішення про відмову у задоволенні скарги, що набрало законної сили.

У даній скарзі ОСОБА_1 також оскаржує постанови державного виконавця Манченко О.М. від 01.07.2019 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, однак судом встановлено, що дані вимоги не підлягають розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, яка визначає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішенняу цивільній справі регламентований нормами розділу VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта власних повноважень або іншої особи.

Згідно абзацу 7 частини 1 зазначеної норми суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів) дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Згідно частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таку правову позицію сформував Верховний Суд у низці своїх постанов, а саме: від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19), від 16 вересня 2019 року у справі № 681/1637/18 (провадження № 61-5370св19).

Відтак, з огляду на те, що заявник оскаржує, зокрема, рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, ці його вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Вирішуючи вимоги боржника про визнання незаконними дій (бездіяльності) державного виконавця Манченко О.М. щодо відсутності реагування на фактичну зміну сторони виконавчого провадження та дії ТОВ «ФК «Алькор Інвест» щодо відчуження арештованого майна, суд виходить з наступного.

Статтею 15 Закону № 1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписом частини 1 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

З копій матеріалів виконавчого провадження № 53758597 вбачається, що виконавчий документ було видано судом в інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яким і подавалась заява про відкриття виконавчого провадження.

До матеріалів виконавчого провадження долучена копія заяви ТОВ «ФК «Алькор Інвест» до суду про заміну сторони виконавчого провадження, яка обґрунтована тим, що на підставі укладених 29.11.2017 між ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» який є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» договорів про відступлення права вимоги, товариство набуло статусу кредитора за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором та договором іпотеки.

Водночас рішення суду про заміну первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Алькор Інвест» у матеріалах виконавчого провадження немає, у зв`язку з чим постанова про заміну сторони стягувача його правонаступником державним виконавцем не виносилась.

Заважаючи на викладене, впродовж усього строку здійснення виконавчого провадження № 53758597 стягувачем у ньому був ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (зараз - АТ «Райффайзен Банк Аваль»).

Судом встановлено, що у червні та серпні 2019 р. боржник ОСОБА_1 звертався до начальника відділу державної виконавчої служби зі скаргами на дії ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та державного реєстратора щодо реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 3 статті 74 Закону № 1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас у Законі № 1404-VIII відсутні норми, які б уповноважували виконавця чи начальника відділу державної виконавчої службибудь-яким чином реагувати на рішення та дії осіб, що вчинені не в рамках виконавчого провадження.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

За таких обставин належним способом захисту порушених прав боржника може бути заявлення ним відповідних вимог до суду у позовному провадженні.

01.07.2019 державним виконавцем Манченко О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VII.

На обґрунтування рішення про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець послалась на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_1 .

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 21.09.2018 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. зареєстрував право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 , а відтак існували передбачені законом підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Більше того, за принципом цивільного судочинства, який поширюється і на стадію судового контролю за виконанням судових рішень, захисту підлягає лише порушене право чи законний інтерес (статті 15, 16 ЦК України, статті 2, 4, 447 ЦПК України).

Водночас скарга боржника ОСОБА_1 не містить жодних посилань та те, яке ж його право чи цивільний інтерес порушені постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та яким чином були б відновлені його права у разі її скасування.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Манченко О.М. були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, а відтак підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись статтею 10, пунктами 1, 3 частини 1 статті 255, статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження за скаргою боржника ОСОБА_1 в частині вимог про визнання незаконними дій начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві Зайця А.М. по винесенню постанови від 18.06.2019 про перевірку виконавчого провадження та зобов`язання скасувати постанову державного виконавця Манченко О.М. від 14.06.2019 про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

Закрити провадження за скаргою боржника ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Манченко Олени Миколаївни скасувати постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

У задоволенні решти вимог скарги боржника ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Манченко Олени Миколаївни у виконавчому провадженні № 46758252 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: