Справа № 310/2397/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів і третіх осіб: Ємельяненка С.В., ОСОБА_3 , Козак І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Державної казначейської служби України, Бердянського управління Державної казначейської служби України, Бердянської місцевої прокуратури, Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, треті особи: Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, Прокуратура Запорізької області, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.04.2019 року (а.с. 217-234 т.1), до держави в особі Державної казначейської служби України, Бердянського управління Державної казначейської служби України, Бердянської місцевої прокуратури, Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, треті особи: Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, Прокуратура Запорізької області, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, та просить стягнути з державного бюджету України на його користь за рахунок державного бюджету України: 48098,00 грн. на відшкодування суми сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 1997,54 грн. на відшкодування інших витрат; 5650,00 грн. як відшкодування пошкодженого майна; 3700000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також просить стягнути судові витрати, понесені ним у цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.02.2018 року його було виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.182 КК України. Кримінальна справа за ч.2 ст.301 КК України була відкрита 25.09.2012 року на підставі заяви його колишньої дружини ОСОБА_4 . Досудове розслідування проводилося слідчими Бердянського відділу поліції. 24.10.2012 року слідчим була винесена постанова про арешт належної йому частини житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу марки Reno Megane SCENIC, д.н.з. НОМЕР_1 . 01.11.2012 року в його квартирі був проведений обшук, під час якого були вилучені: ноутбук «Asus», електронна фото рамка, мобільний термінал «Sony Eriksson», системний блок комп`ютера, відеокамера «JVC», МР3-плеєр, флеш карти пам`яті, дві флешки, більше 600 лазерних дисків та інші предмети відповідно до протоколу обшуку. Перед проведенням обшуку слідчий вручив йому постанову від 31.10.2012 року про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 23.05.2015 року слідчим було відкрито 5 кримінальних проваджень за ч.1 ст.301, ст.182 КК України, які були об`єднані в одне провадження і 30.05.2015 року слідчий складає повідомлення про підозру. Обвинувальний акт відносно нього був направлений до суду 02.09.2015 року. Ухвалою суду від 15.10.2015 року обвинувальний акт був провернутий прокурору. Повторно обвинувальний акт було направлено до суду 30.12.2015 року. Вироком суду від 19.02.2018 року його було виправдано. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.01.2019 року вирок Бердянського міськрайонного суду залишено в силі. Незаконними діями органу досудового розслідування Бердянського ВП ГУНП Запорізької області та Бердянської місцевої прокуратури йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Під час досудового розслідування справи він користувався правовою допомогою адвоката Шовкопляс Ю.В., якому загалом було сплачено 14298,00 грн. Захист та представництво інтересів в суді першої та апеляційної інстанції здійснював адвокат Безух М.І., якому загалом було сплачено 33800,00 грн. Таким чином, за надання йому юридичної допомоги на досудовому та судовому слідстві було витрачено загалом 48098,00 грн.

Крім цього, він та його захисник приймали участь в судових засіданнях в Запорізькому апеляційному суді 27.04.2016, 12.12.2018, 30.01.2019. На проїзд з м. Бердянська до м. Запоріжжя на власному авто він змушений був витратити 1690,18 грн. на пальне. Також ним було витрачено 307,36 грн. на поштові відправлення до прокуратури, органів слідства, тощо.

Після винесення вироку йому були повернуті вилучені під час обшуку ноутбук «Asus» Х54HR-SX069D і системний блок комп`ютера. Проте, внаслідок проведення експертиз, внутрішніх пошкоджень, зриву пломб, втручання у процесор і материнську плату, тривалого їх зберігання, ці речі неможливо використовувати та експлуатувати. Ноутбук «Asus» був придбаний у 2012 році за 3576,00 грн., системний блок комп`ютера за 2074,00 грн. Вартість цих речей він просить стягнути на його користь.

Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжних заходів, проведення обшуку в квартирі, арешту майна, незаконного перебування під слідством і судом, втручання у приватне життя через розголошення даних про інтимне сімейне життя подружжя йому була спричинена моральна шкода. Моральна шкода, яка йому спричинена, полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин із знайомими і рідними людьми, зокрема із сином, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя і налагодження стосунків з оточуючими, тривалих душевних стражданнях, які вплинули на його здоров`я і спровокували розвиток глибокої депресії. Постійні стресові ситуації, психологічне напруження, депресивний стан та внутрішні переживання призвели до того, що він змушений був звертатися до лікарів. Стан його здоров`я погіршувався, порушився сон, апетит, виникало відчуття постійної перевтоми. Він неодноразово звертався до невролога. У нього було виявлено «стресовий стан», «хронічний тривожний розлад», «антено-невротичний синдром», призначено лікування, яке він періодично проходить. Виходячи з загального часу перебування під слідством і судом більше 6 років 7 місяців, враховуючи тривалість, глибину, інтенсивність порушення його прав, характер моральної шкоди, позивач вважає, що вона має бути вище мінімального розміру, визначеного законом і оцінює її у 3700000,00 грн.

Під час розгляду цієї справи позивачем понесені судові витрати у розмірі 6000,00 грн, які він просить стягнути на його користь.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Бердянського управління Державної казначейської служби України Запорізької області подало відзив на позов ( а.с.241-244 т.1), в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до держави в особі Бердянського управління ДКСУ Запорізької області.

Представник відповідача Державної казначейської служби України направив суду відзив (а.с.29-34 т.2), в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Вказують на те, що позивачем не надано жодного судового документу, яким визначена протиправність дій правоохоронних органів. Позивачем не обґрунтовано і не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди, не надано розрахунок спричиненої моральної шкоди.

Представник третьої особи Головного управління національної поліції в Запорізькій області направило до суду пояснення ( а.с.44-49 т.2) в яких просять відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, посилаючись на те, що підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не має, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди.

Представник третьої особи Прокуратури Запорізької області направив до суду пояснення ( а.с.52- 58 т.2) в якому зазначив наступне: відомості про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України, за № 0001428 внесено до ЄРДР 11.03.2013 року. 30.05.2015 ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301, ч. 1 ст. 182 КК України. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.03.2018 року, який залишено в силі ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.01.2019 року, ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301, ч. 1 ст. 182 КК України. З наведених обставин вбачається, що час перебування позивача під кримінальним переслідуванням за ч. 2 ст. 301, ч. З ст. 301, ч. 1 ст. 182 КК України відбувалось у період з 30.05.2015 до 30.01.2019. З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , який гарантовано державою, становить 183612 грн. (44 місяця * 4173 грн.). Позивачем не наведено будь - яких мотивів та підстав на підтвердження завдання йому моральної шкоди в розмірі 3700000 грн., а його доводи, що зазначені у позові, не підтверджено жодними доказами у розумінні процесуального закону.

Щодо вимог позивача про відшкодування на його користь вартості речей, що були у нього вилучені, та повернуті пошкодженими після винесення вироку, вважають ці вимоги безпідставними. ОСОБА_1 повернуто майно, яке вилучалося у нього під час обшуку. Положеннями Закону передбачено відшкодування вартості такого майна лише у разі неможливості його повернення, а ні у разі його пошкодження. Крім того, позивачем не доведено належними доказами сам факт пошкодження його майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженнями та діями або рішеннями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

Крім цього вважають, що витрати позивача на пальне як оплату проїзду до м. Запоріжжя для участі його та адвоката в апеляційному суді, а також стягнення компенсації позивачу витрат на поштові відправлення, відшкодуванню не підлягають, оскільки це не передбачено Законом.

За вимогами позивача на його користь також підлягає відшкодуванню суми, що були ним сплачені у зв`язку з поданням юридичної допомоги, але сплата таких витрат підлягає перевірці із дослідженням матеріалів кримінальної справи.

Просили суд визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 у сумі 183612 грн. грн., а у задоволенні інших вимог відмовити.

Вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 310/8505/15-к, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2012 року старшим слідчим СВ Бердянського ВП ГУМВС України в Запорізькій області було винесено постанову про порушення кримінальної справи і прийняття її до свого провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.301 КК України (а.с.20 т.1).

Постановою слідчого від 31.10.2012 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід- підписку про невиїзд (а.с.21 т.1).

З протоколу обшуку від 01.11.2012 року встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого було вилучено зокрема ноутбук «Asus» Х54HR-SX069D і системний блок комп`ютера (а.с.21-24 т.1).

30.05.2015 року слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.182 КК України, яке було вручено ОСОБА_1 17.06. 2015р. (а.с.32-35 т.1).

З постанови про зупинення досудового розслідування від 09.06.2015р. і постанови про відновлення досудового розслідування від 11.06.2015р. ( а.с.52,53 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 оголошувався у розшук з 02.06.2015 року.

02.09.2015 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.182 КК України (а.с.61-67 т.1).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.02.2018 року, який був залишений в силі ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.01.2019 року, ОСОБА_1 було виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.182 КК України. За вироком суду ОСОБА_1 було повернуто електронну фото-рамку, ноутбук «Asus», системний блок персонального комп`ютера (а.с.91-98 т.1).

Постановою Верховного Суду від 26.11.2019 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.02.2018 року, який був залишений в силі ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.01.2019 року

У статтях 55,56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1, ч.2, ч.3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

За приписами статті 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку постановлення виправдувального вироку щодо неї.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 25.09.2012 року (день винесення постанови про порушення кримінальної справи) по 30.01.2019 року (дата набрання виправдувальним вироком суду законної сили), тобто 6 років 4 місяці 5 днів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що знає позивача з 2015 року, вони працювали разом на той час на ринку. Після того, як на ринку розповзлися чутки про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи за порнографію, змінилося відношення до нього оточуючих не в кращу сторону, з ним перестали розмовляти, обговорювали його. ОСОБА_1 приходив на роботу знервований. Він став замкнутим.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні.

Таким чином, виходячи з загального часу перебування ОСОБА_1 під слідством і судом гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 359735,00 грн. (76 міс. 5 дн. х 4723 грн.).

Ухвалою суду від 10.06.2019 року, за клопотанням позивача, у справі була призначена судова психологічна експертиза на предмет визначення розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 (а.с.70-71, 94-95 т.2), проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

14.08.2019 року до суду надійшов висновок експерта Белічко А.М. №15/14.1/109 від 09.08.2019 року (а.с.107-134 т.2), в якому вона дійшла таких висновків:

1. У підекспертної особи ОСОБА_1 наявні негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу наступних обставин: незаконного обвинувачення у вчиненні злочину невеликої тяжкості, а саме за ч. 1 ст. 182 КК України; незаконного обвинувачення у вчиненні злочину середньої тяжкості, а саме за ч. 2 ст. 301 КК України; незаконного обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, а саме за ч.3 ст.301 КК України; втручання в інтимну, особисту сферу життя; обмеження права на вільний вибір місця проживання та вільного пересування через обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд; фактичне знаходження у розшуку після скасування постанови про розшук; обмеження права власності через накладання арешту на рухоме та нерухоме майно; обмеження права на недоторканість житла через проведення обшуку; порушення недоторканості права власності через вилучення речей, позбавлення права володіння та користування ними, які через тривалий час втратили цінність.

2.Ситуація, що досліджується за справою, виходячи з обставин зазначених у першому питанні, є психотравмувальною для ОСОБА_1 . Внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації, ОСОБА_1 спричинені страждання (на моральному рівні), які, з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_1 є суттєвими.

3.За умов визнання судом заподіяння підекспертному ОСОБА_1 моральної шкоди, орієнтовний розмір її грошової компенсації може становити 607,5 мінімальних заробітних плат.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України докази мають бути допустимими. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши наданий суду висновок експерта Белічко А.М. суд прийшов до висновку, що цей висновок експерта не є допустимим доказом у справі, оскільки він складений з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний: провести повне дослідження і дати обгрунтований та об`єктивний письмовий висновок; на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз`яснення щодо даного ним висновку; заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі. Інші обов`язки судового експерта передбачаються процесуальним законодавством.

Згідно із ст. 13 цього Закону , незалежно від виду судочинства судовий експерт має право: подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом або органом досудового розслідування або ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи; вказувати у висновку експерта на виявлені в ході проведення судової експертизи факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; з дозволу особи або органу, які призначили судову експертизу, бути присутнім під час проведення слідчих чи судових дій і заявляти клопотання, що стосуються предмета судової експертизи; подавати скарги на дії особи, у провадженні якої перебуває справа, якщо ці дії порушують права судового експерта; одержувати винагороду за проведення судової експертизи, якщо її виконання не є службовим завданням; проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом. Інші права судового експерта передбачаються процесуальним законодавством.

Таким чином, у разі проведення експертизи у цивільній справі, права і обов`язки експерта також регламентуються цивільним процесуальним законодавством.

Так, ч.1, ч.2 ст.107 ЦПК України встановлено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Досліджуючи експертний висновок судом було встановлено, що експерт Белічко А.М. з власної ініціативи, в порушення вимог ст. 107 ЦПК України, прийняла від позивача ОСОБА_1 і використала в процесі експертного дослідження документи, а саме: довідки КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» №1282 і №1056 на ОСОБА_1 ; незавірені копії документів, а саме: свідоцтво про одруження, рішення Бердянського міськрайонного суду від 20.02.2012 року про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження ОСОБА_6 , свідоцтво про зміну імені ОСОБА_7 , копія паспорту ОСОБА_7 (а.с.124-125 т.2 сторінки 36,37,52 висновку). Ці документи в матеріалах цивільної справи відсутні, судом не досліджувалися і експерту судом не надавалися. Вказані документи були використані експертом при визначені діапазонів значення коригуючих коефіцієнтів під час розрахунку експертом орієнтовного розміру грошової компенсації за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду за формулою О.М. Ерделевського (а.с.132 на звороті- сорінка 52 висновку).

З огляду на викладене висновок експерта не є допустимим доказом у розумінні ст. 78 ЦПК України.

Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , суд приймає до уваги те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Але у будь-якому випадку розмір шкоди не може бути меншим за гарантований Законом № 266/94-ВР.

При визначені розміру відшкодування, спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, втручання у приватне життя позивача, характер і обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнавав позивач протягом цього часу, у зв`язку з чим йому довелося звертатися за медичною допомогою і проходити лікування, а також враховуючи те, що під час досудового розслідування до ОСОБА_1 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, проводилися слідчі розшукові дії, зокрема обшук квартири, вилучення та арешт майна, обрання запобіжного заходу підписки про невиїзд, внаслідок чого було порушено гарантоване Конституцією України право на свободу пересування, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми, паралізована його підприємницька діяльність, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, тривалість моральних страждань, які продовжувалися і після набрання виправдувальним вироком законної силу, оскільки прокурором була подана касаційна скарга до Верховного Суду, а тому суд приходить до висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 600000,00 грн., що, на думку суду, відповідатиме засадами розумності, поміркованості та справедливості.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь матеріальної шкоди у сумі 48098,00 грн., понесеної ним на оплату юридичної допомоги протягом усього часу перебування під слідством і судом, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи, було встановлено, що адвокат Шовкопляс Ю.В. з 01.09.2015 року здійснював захист ОСОБА_1 на досудовому та судовому слідстві (а.с.107 т.1). Згідно із актом приймання-передачі виконаних робіт від 01.09.2015 року і квитанції від 01.09.2015 року позивачем було сплачено 6270,00 грн. (а.с.109-110 т.1), за актом приймання передачі виконаних робіт від 05.09.2015 року і квитанції від 05.09.2015 року сплачено 5750,00 грн. (а.с.111-112 т.1), актом приймання передачі виконаних робіт від 24.09.2015 року і квитанції від 24.09.2015 року сплачено 498,00 грн. (а.с.115-116 т.1), актом приймання передачі виконаних робіт від 30.12.2015 року і квитанції від 30.12.2015 року сплачено 780,00 грн. (а.с.119-120 т.1). Суд не враховує до суми витрат, сплачених адвокату Шовкоплясу Ю.В., витрати сплачені позивачем згідно із актом приймання-передачі виконаних робіт від 14.09.2015 року і квитанції від 14.09.2015 року на суму 250,00 грн. (а.с.113-114 т.1) і згідно із актом приймання-передачі виконаних робіт від 19.10.2015 року і квитанції від 19.10.2015 року на суму 750 грн. (а.с.117-118 т.1) за участь у підготовчому засіданні 12.10.2015 року, оскільки під час дослідження матеріалів кримінального провадження було встановлено, що 12.10.2015 року такого засідання не було. Доводи позивача щодо того, що сплачені суми коштів були зараховані в рахунок інших послуг, наданих адвокатом, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів цьому не надано. Таким чином, позивачем було сплачено адвокату Шовкоплясу Ю.В. 13298,00 грн.

Також судом встановлено, що позивачу надавалася правова допомога адвокатом Безух М.О. (а.с.146-151 т.1). Згідно із актами виконаних робіт і наданих суду квитанцій (а.с.152-183 т.1) позивачем було сплачено адвокату загалом 33800,00 грн., а саме: за актом виконаних робіт №1 від 15.10.2015, квитанцією від 15.10.2015 року 800,00 грн.; за актом виконаних робіт №2 від 12.02.2016, квитанцією від 12.02.2016 року 800,00 грн.; за актом виконаних робіт №1 від 27.04.2016, квитанцією від 27.04.2016 року 1000,00 грн.; за актом виконаних робіт №3 від 06.07.2016, квитанцією від 06.07.2016 року 2400,00 грн.; за актом виконаних робіт №4 від 26.09.2016, квитанцією від 26.09.2016 року 2400,00 грн.; за актом виконаних робіт від 28.08.2016, квитанцією від 28.08.2016 року 500,00 грн.; за актом виконаних робіт №5 від 28.12.2016, квитанцією від 28.12.2016 року 2400,00 грн.; за актом виконаних робіт №6 від 29.03.2017, квитанцією від 29.02.2017 року 4800,00 грн.; за актом виконаних робіт №7 від 08.04.2017, квитанцією від 08.04.2017 року 3200,00 грн.; за актом виконаних робіт №8 від 30.05.2017, квитанцією від 30.05.2017 року 1600,00 грн.; за актом виконаних робіт №9 від 07.12.2017, квитанцією від 07.12.2017 року 4000,00 грн.; за актом виконаних робіт від 27.07.2017, квитанцією від 27.07.2017 року 500,00 грн.; за актом виконаних робіт від 27.12.2017, квитанцією від 27.12.2017 року 500,00 грн.; за актом виконаних робіт №10 від 19.02.2018, квитанцією від 19.02.2018 року 2400,00 грн.; за актом виконаних робіт від 23.03.2018, квитанцією від 23.03.2018 року 500,00 грн.; за актом виконаних робіт №1 від 30.01.2019, квитанцією від 30.01.2019 року 6000,00 грн.

Разом із цим, під час дослідження матеріалів кримінального провадження, судом встановлено, що адвокат Безух М.О. участі у судових засіданнях 10.04.2017 року і 14.04.2017 року не приймав. Таким чином, сплачені позивачем адвокату грошові кошти у сумі 1600,00 грн. ( 800 грн. одне засідання) за квитанцією від 08.04.2017 року (а.с.168-169 т.1) не підлягають стягненню. Доводи позивача щодо того, що сплачені суми коштів були зараховані в рахунок інших послуг, наданих адвокатом, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів цьому не надано. Таким чином, відшкодуванню підлягає сплачена позивачем адвокату Безуху М.І. сума коштів у розмірі 32200,00 грн. (33800-1600=32200).

Загальна сума витрат, понесених позивачем на оплату послуг з надання правової допомоги адвокатами під час перебування під слідством та судом у кримінальному провадженні становить 45498,00 грн. ( 13298+32200=45498). Саме ця сума витрат підлягає стягненню з держави на користь позивача.

Також суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь витрат понесених на поштові відправлення, які він здійснював під час досудового розслідування кримінального провадження, направляючи скарги до Бердянської місцевої прокуратури, прокуратури Запорізької області, Генеральної прокуратури України у загальному розмірі 307,36 грн. (а.с.68-80 т.1) підлягають задоволенню, оскільки вартість цих витрат знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Також підлягають стягненню витрати позивача на пальне для поїздки до м. Запоріжжя (200 км) і у зворотному напрямку до м. Бердянська (200 км), для участі в судових засіданнях у Запорізькому апеляційному суді 27.04.2018 року, 12.12.2018 року і 30.01.2019 року на загальну суму 1690,18 грн. на придбання загалом 118,79 л пального (за усіма наданими чеками від 27.04.18, 11.12.2018,12.12.2018, 30.01.2019,30.01.2019).

Задовольняючи ці вимоги суд виходить з того, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 121 КПК України, витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять.

Відповідно до п.3, п. 4 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянину відшкодовується (повертається), зокрема, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

За таких підстав, підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із наданням йому юридичної допомоги у сумі 45498,00 грн.; витрат, пов`язаних з поштовими витратами в сумі 307,36 грн., витрат, пов`язаних із прибуттям в судові засідання до апеляційної інстанції в сумі 1690,18 грн. Всього підлягає стягненню 47495,54 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 5650,00 грн. за пошкоджене майно, яке було у нього вилучено під час обшуку, то ці вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Так, судом встановлено, що під час обшуку, проведеного 01.11.2012 року за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено, зокрема, ноутбук «Asus» Х54HR-SX069D і системний блок комп`ютера (а.с.21-24 т.1). Вказані речі були повернуті позивачу після постановлення виправдувального вироку. Позивач вказував на те, що ноутбук і системний блок були пошкоджені внаслідок неодноразо проведених експертних досліджень, крім того вони були вже застарілими, тому він їх подав. Однак доказів того, що ці речі, після їх повернення позивачу, дійсно були непридатні для їх подальшого використання, позивачем суду взагалі не надано.

Відповідно до п.4 ст.3 Закону №266/94-ВР на користь позивача підлягають стягненню витрати, які він поніс на надання йому юридичної допомоги під час розгляду судом цієї справи у розмірі 6000,00 грн. (а.с.10 т.3). На підтвердження вказаних витрат позивачем надано додаткову угоду №4 від 25.03.2019 року до договору про надання правової допомоги№2к/15 від 31.08.2015, акт виконаних робіт від 15.06.2020 року, квитанцію від 02.04.2019р. про сплату 2000,00 грн., квитанцію від 15.04.2019р. про сплату 1000,00 грн., квитанцію від 15.05.2020р. про сплату 3000,00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному конкретному випадку, суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №641/8857/17 від 25.03.2020 року, у якій Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Залучення або не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава…

Також суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, шкода, завдана позивачу ОСОБА_1 , підлягає стягненню з держави.

Оскільки позивач у такій категорії справи звільнений від сплати судового збору, ці витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) :

- в рахунок відшкодування моральної шкоди 600000,00 грн. (шістсот тисяч гривень);

- в рахунок відшкодування матеріальних збитків 47495,54 грн. (сорок сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять тисяч 54 копійки);

- судові витрати у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.08.2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області І. П. Прінь