КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року

м. Київ

Головуючий суддя у 1 інстанції - Кравченко М.В.

справа № 753/22538/16-ц

провадження № 22-ц/824/3516/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року представник позивача Ткаченко О.П. звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 70 254,82 грн у відшкодування шкоди, завданої в ДТП.

В обґрунтування вимог зазначив, що 27 січня 2016 року між ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування № 006-0467177/01НТ, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Посилався на те, що 22 березня 2016 року в м. Києві, Крутий узвіз, 6/2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Land Rover Range Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу «Mitshubishi Pagero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року ДТП сталася з вини ОСОБА_1 .

Указав, що згідно страхового акта № 58219/1, № 58219/2 та умов договору страхування, ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» було відшкодовано потерпілому страхове відшкодування у розмірі 120254,72 грн.

Також позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у АТ «АХА Страхування» відповідно до полісу №АІ/8528533, у зв`язку з чим, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якої АТ «АХА Страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» витрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 70 254,82 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що відповідач не був повідомлений та не був присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим був позбавлений можливості дослідити пошкодження транспортного засобу та їх відповідність занесеним до протоколу огляду транспортного засобу.

Посилається на те, що відповідачем Рецензією на звіт №243-2016 від 08 квітня 2016 року у порядку, у визначеному чинним законодавством порядку спростовано.

Уважає Звіт про визначення вартості матеріального збитку, наданий позивачем, таким, що є неналежним доказом по справі. Обставини, встановлені у Звіті, на думку представника відповідача, не відповідають дійсності, оскільки проведені ремонтні роботи не узгоджуються з пошкодженнями автомобіля.

Звертає увагу на те, що судова експертиза не була у повній мірі проведена саме через дії позивача. При цьому судом першої інстанції дана обставина не взята до уваги, а сам факт ненадання автомобіля став підставою для надання переваги недостовірній оцінці (що надана позивачем) над висновком експерта.

03 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_5 на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У мотивування відзиву зазначає, що Звіт є допустимим та достовірним доказом по справі; спір між сторонами виник виключно з питання заміни чи ремонту фари пошкодженого транспортного засобу. При цьому за технологією заводу-виробника відновлення пошкодженої фари шляхом її полірування не передбачено.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 70 254,82 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, взявши до уваги Звіт про оцінку транспортного засобу № 243-2016 від 08.04.2016 року та лист ТОВ «ВіДі-Пауер» від 15.05.2019 року, згідно якого за технологією заводу-виробника не передбачено ані ремонту скляних елементів фар, ані полірування їх зовнішньої поверхні, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом установлено, що 22.03.2016 року в м. Києві, Крутий узвіз, 6/2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Land Rover Range Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу «Mitshubishi Pagero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою №88018507 про дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року винним у скоєнні ДТП, що сталася 22.03.2016 року, визнано ОСОБА_1 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи убачається та встановлено судом першої інстанції, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «Land Rover Range Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано матеріальних збитків.

27.01.2016 між ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування № 006-0467177/01НТ, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover» державний номерний знак НОМЕР_1 .

04.04.2016 до ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» звернувся власник транспортного засобу «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 з заявою на виплату страхового відшкодування за договором страхування.

З урахуванням протоколу огляду транспортного засобу від 25.03.2016, Звіту №243-2016 від 08.04.2016 про визначення вартості матеріального збиту, завданого власнику транспортного засобу, рахунків-фактур, ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» затверджено страховий акт №58219/1 від 11.04.2016 про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування у сумі 41 012,40 грн та страховий акт №58219/2 від 11.04.2016 про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 79 242,42 грн.

Страхове відшкодування всього у розмірі 120 254,82 грн було перераховано позивачем на рахунок ТОВ «ВіДі-Пауер», що підтверджується копіями платіжних доручень №23212 від 14.04.2016 та №445 від 06.06.2016 (т. 1 а.с. 40-41).

Матеріалами справи також установлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «АХА Страхування» відповідно до полісу №АІ/8528533.

АТ «АХА Страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 000 грн, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи.

Згідно із статтею 1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положенням статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК).

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов`язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У той же час, відповідно до положень частини 2 статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з частиною 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Отже, стаття 1192 ЦК України чітко вказує на те, що розмір заподіяних потерпілій особі збитків визначається в тому числі відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що у свою чергу свідчить про обґрунтованість судового рішення щодо стягнення на користь ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» невідшкодованої суми страхової виплати.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 356/1733/16-ц та від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.

Разом з тим, заперечуючи проти позову щодо заявлених позивачем збитків та звіту про оцінку транспортного засобу № 243-2016 від 08.04.2016 відповідачем надано рецензію на звіт, в якому рекомендовано доопрацювати даний звіт.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року з метою об`єктивного розгляду справи призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 17412 від 15 січня 2019 року дослідження проводилося в рамках представлених матеріалів. Автомобіль «Land Rover Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , мав наступні технічні пошкодження: бампер передній, нижня частина бампера переднього та фара права. Оскільки автомобіль «Land Rover Range Rover» державний номерний знак НОМЕР_1 у відновленому стані для технічного огляду не був наданий, то визначити, чи відповідають виконані ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля нормативним вимогам не уявляється можливим.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статей 77-81 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Зі змісту статей 109,110 ЦПК України вбачається, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином дослідивши наданий звіт про оцінку транспортного засобу № 243-2016 від 08.04.2016, рецензію на звіт та висновок судової автотоварознавчої експертизи № 17412 від 15.01.2019, правильно надав перевагу звіту про оцінку транспортного засобу № 243-2016 від 08.04.2016, оскільки оцінка була проведена спеціалістом, який має стаж оціночної діяльності з 2003 року, має кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 954 від 12.01.2004.

Окрім того, в матеріалах справи міститься лист ТОВ «ВіДі-Пауер» від 15.05.2019, згідно якого під час виконання відновлювального ремонту була здійснена спроба усунути подряпини передньої правої фари методом полірування, однак скло фари змінило колір та подряпини залишилися. Після чого було прийнято рішення щодо заміни правої фари, що і було зроблено. Додатково повідомлено, що за технологією заводу-виробника не передбачено ані ремонту скляних елементів фар, ані полірування їх зовнішньої поверхні.

Доказів на спростування встановлених у Звіті обставин стороною позивача надано не було, відомості, викладені у рецензії на Звіт, стосувалися недоліків в оформленні та застосуванні методичних рекомендацій, які жодним чином не вплинули на висновок щодо необхідності саме заміни, а не ремонту фари пошкодженого транспортного засобу з огляду, зокрема на відомості, викладені в листі ТОВ «ВіДі-Пауер» від 15.05.2019.

Виходячи з викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач з урахуванням виплати АТ «АХА Страхування», складає 70 254,82 грн (120 254,82 грн - 50 000 грн).

Оскільки АТ «АХА Страхування» перерахувала страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн, а залишок страхового відшкодування становить 70 254,82 грн, позивач обґрунтовано звернувся до суду із даним позовом до відповідача.

За таких обставин, з огляду на заміну осіб у зобов`язанні (суброгація) і наявність у позивача права зворотної вимоги до ОСОБА_1 як винуватця ДТП, відповідального за завдані збитки, суд першої інстанції вірно задовольнив позов страховика ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» і стягнув на його користь невідшкодовану суму страхової виплати, оскільки позивачем доведені розмір та підстави для такого відшкодування.

Ураховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба