ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

06 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1068/20
Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/977/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Військова частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Олещенко В.І. від 11 червня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку при звільненні з військової служби,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку при звільненні з військової служби, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , оформлене протоколом №1 від 22.01.2020 року, про зняття ОСОБА_1 зі складом чотири особи, звільненого в запас, у зв`язку з закінченням контракту 06.08.2018 року, з квартирної черги для отримання житла в смт. Гончарівському Чернігівської області; визнати незаконним та скасувати пункт №1.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2020 року №179 Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 зі складом чотири особи, звільненого в запас, у зв`язку з закінченням контракту 06.08.2018 року, було знято з квартирної черги для отримання житла в смт. Гончарівському Чернігівської області; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 зі складом чотири особи, на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в смт. Гончарівське Чернігівської області, в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 22.01.2020 року зі збереженням часу перебування на обліку - з 30.10.2003 року в загальній черзі, та з 15.10.2015 року в списках першочергової черзі, як учасника бойових дій. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №197 від 06.08.2018 року, майора ОСОБА_1 , заступника командира танкового батальйону з морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ч.6 статті 26 з урахуванням підпункту ї п.1 ч.8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу було звільнено з військової служби у запас за пунктом а(у зв`язку з закінченням строку контракту), та знято з усіх видів забезпечення з 05.08.2018 року, при цьому виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 06.08.2018 року. Об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 22.01.2019 року було прийнято рішення щодо зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи, у зв`язку зі звільненням по закінченню контракту. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №179 від 27.01.2020 року Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , майора ОСОБА_1 знято з квартирного обліку для отримання житла на підставі Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31.07.2018 року №380. Даним наказом майора ОСОБА_1 зобов`язано звільнити у двотижневий термін у зв`язку зі звільненням із лав ЗСУ службове житло - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вважає оскаржуване ним рішення відповідача протиправним і таким, що порушує його права щодо забезпечення постійним житловим приміщенням, оскільки держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому позивач вказує, що станом на час звільнення у запас він мав стаж військової служби 23 роки, при цьому був зарахований на квартирний облік 30.10.2003 року, має статус учасника бойових дій, отримує пенсію за вислугу років, на його утриманні позивача перебуває син ОСОБА_2 , 2006 року народження, який є особою з інвалідністю з дитинства. За даних обставин, позивач стверджує про відсутність підстав для його зняття з квартирного обліку.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про поновлення на квартирному обліку при звільненні з військової служби, задоволено. Судом визнано незаконним та скасовано рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , оформлене протоколом №1 від 22.01.2020 року, про зняття ОСОБА_1 з обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в смт. Гончарівське. Визнано незаконним та скасовано пункт 1.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2020 року №179 Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 зі складом 4 особи було знято з квартирної черги для отримання житла в смт.Гончарівське Чернігівської області. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 зі складом 4 особи на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в смт.Гончарівське Чернігівської області в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 22.01.2020 року зі збереженням часу перебування на обліку - з 30.10.2003 року в загальній черзі та з 15.10.2015 року в списках першочергової черги, як учасника бойових дій. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 522 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що дія п.9 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року, визначено лише три категорії військовослужбовців, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла, у разі звільнення їх з військової служби у запас або у відставку, а саме: звільнені з військової служби за віком; звільнені з військової служби за станом здоров`я; звільнені з військової служби у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що майор ОСОБА_1 не підпадає під жодну із цих категорій. Підставою для звільнення майора ОСОБА_1 в запас було закінчення строку контракту, що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , оскільки підставою для звільнення в запас було саме закінчення контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів. Доводи апеляційної скарги вказують, що аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №127/18942/16-ц, яка має бути врахована при розгляді даної вимоги позивача. Також доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції також є неправомірним і в частині стягнення з відповідача судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, і за результатами розгляду справи не поніс жодних судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - Доля С.М. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Акуленко В.М. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.88), не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до Витягу з протоколу №10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2003 року, було прийнято рішення про зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 зі складом сім`ї: дружина - ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , 2000 року народження, з включенням в книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії в/ч НОМЕР_1 за №87 (а.с.22). Як вбачається з Витягу з протоколу №1 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2008 року, до квартирної справи ОСОБА_1 внесено зміни у зв`язку з народженням сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зараховано ОСОБА_1 в загальну чергу на квартирний облік з 30.10.2003 року зі складом сім`ї - чотири особи. (а.с.28).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.11), має загальну вислугу - 26 років 07 місяців 24 дні (а.с.15). Відповідно до Витягу з протоколу №12 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2015 року, ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи зараховано в загальну чергу на квартирний облік з 30.10.2003 року; включено в список військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, на підставі п.14 статті 12 ЖКУ, як особа, яка належить до учасників бойових дій (а.с.33). Як вбачається з Витягу з протоколу №8 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2019 року, до облікової квартирної справи майора ОСОБА_1 внесено зміни, згідно поданих рапортів: майору ОСОБА_1 , у зв`язку з набуттям сином ОСОБА_2 статусу інвалідності (дитина інвалід з 11.09.2019 року по 28.09.2024 року) та включенням до списку першочергового забезпечення житлом складом сім`ї чотири особи (а.с.18).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2018 року №197 (по стройовій частині), майора ОСОБА_1 , заступника командира танкового батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , відповідно до частини шостої статті 26, з урахуванням підпункту ї пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільнити з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) наказом командувача військ оперативного командування Північ (по особовому складу) від 19.05.2018 року №109, зняти з усіх видів забезпечення з 05.08.2018 року, та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 06.08.2018 року. Направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського ОМВК м. Чернігів. Зараховано до військового оперативного резерву першої черги команди А1815 (а.с.10).

Об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 22.01.2019 року було прийнято рішення щодо зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи, у зв`язку зі звільненням по закінченню контракту (а.с.7). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №179 від 27.01.2020 року Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , майора ОСОБА_1 знято з квартирного обліку для отримання житла на підставі Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31.07.2018 року №380. Даним наказом майора ОСОБА_1 зобов`язано звільнити у двотижневий термін у зв`язку зі звільненням із лав ЗСУ службове житло - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регламентують спірні правовідносини. При цьому суд першої інстанції зазначив, що враховуючи те, що на час звільнення з військової служби позивач мав стаж військової служби понад 20 років, та був зарахований на облік, отримує пенсію за вислугу років (пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 ), суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зняття позивача з квартирного обліку відповідно до п.1 розділу 6 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, оскільки даним пунктом не врегульовано питання зняття військовослужбовців з квартирного обліку, а тому рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №1 від 22.01.2020 року щодо ОСОБА_1 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2020 року №179 Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про зняття з квартирної черги позивача, є незаконними та відповідно такими, що підлягають скасуванню. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що пунктом 14 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено право позивача на першочергове забезпечення жилою площею, як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі Вассерман проти Росії, відповідно до якої, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути ефективним, як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Європейський Суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі МакКенн проти Сполученого Королівства від 13 травня 2008 року пункт 50 (рішення у справі Кривіцька та Кривіцький проти України від 02 грудня 2010 року).

За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із статтями 34,37 ЖК Української РСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п.1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 9 даної статті передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).

Даний Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (п.1 Порядку).

Згідно з пунктом 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до пункту 24 Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4)подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п.30 Порядку).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №487/5835/17, від 01.04.2020 року у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 року у справі №683/2197/18, від 19.05.2020 року у справі №683/2198/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій (а.с.11), з 30.10.2003 року був зарахований в загальну чергу на квартирний облік для отримання житлової площі в смт.Гончарівське зі складом сім`ї 3 особи (а.с.22), а з 31.01.2008 року був зарахований в загальну чергу на квартирний облік для отримання житлової площі в смт.Гончарівське зі складом сім`ї 4 особи (а.с.28), з 15.10.2015 року включений в список військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень на підставі п.14 статті 12 ЖКУ, як особа, яка належить до учасників бойових дій (а.с.33), з 11.12.2019 року включений в список військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень у зв`язку з набуттям сином ОСОБА_2 статусу інвалідності (дитина з інвалідністю з 11.09.2019 року по 28.09.2024 року) та включенням до списку першочергового забезпечення житлом складом сім`ї 4 особи (а.с.18); звільнений із військової служби у запас (а.с.10), має вислугу років у Збройних Силах України понад 20 років (а.с.15), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , зважаючи на відсутність підстав, визначених законом для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач ОСОБА_1 не підпадає під жодну із категорій військовослужбовців, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1081, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла (звільнені з військової служби за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів), оскільки, відповідно до положень Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. На момент звільнення з військової служби позивач мав вислугу на військовій службі більше 20 років, на загальний та першочерговий облік зарахований на законних підставах, є учасником бойових дій, житлом не забезпечений та житлової компенсації не отримував. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що у відповідача були відсутні підстави для зняття позивача з квартирного обліку. Доводи апеляційної скарги відносно того, що підставою для звільнення ОСОБА_1 в запас було закінчення строку контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 , не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не узгоджуються із приписами вищезазначених норм права, які регламентують спірні правовідносини.

Посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 127/18942/16-ц, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року, оскільки у даній справі Верховний Суд дійшов висновку про правомірність зняття позивача, як колишнього військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку після звільнення із військової служби у запас за п.д ч. 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (через сімейні обставини), який, до того ж, мав вислугу на військовій службі менше 20 років.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення судом першої інстанції з відповідача судового збору, зважаючи на звільнення позивача від його сплати, ґрунтуються на невірному тлумаченні відповідачем норм процесуального права. Відповідно до ч.1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, за змістом зазначеної норми закону, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо відповідача не звільнено від сплати цих витрат. Зважаючи на те, що Військова частина НОМЕР_1 не звільнена від сплати судового збору, а позивач при зверненні до суду, як учасник бойових дій, судовий збір не сплачував, суд першої інстанції відповідно до приписів статті 141 ЦПК України провів розподіл судових витрат, та обґрунтовано стягнув судовий збір з відповідача на користь держави.

Приймаючи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 року, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.06.2020 року - без змін.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2020 року було задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.06.2020 року до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи наведене, відповідно до ч.6 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь держави 3 783 грн. 60 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи ((3 вимоги немайнового характеру х 840,80 грн.) х 150%).

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь держави 3 783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 60 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 08.10.2020 року.

Головуючий: Судді: