ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 391/339/18

провадження № 22-ц/4809/1051/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А.М., Карпенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

скаржник - Кропивницький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), представник ОСОБА_1 ;

стягувач ОСОБА_2 ;

боржник ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року (суддя Червонописький В.С.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст скарги на рішення державного виконавця

Єрофеєв Сергій Миколайович звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Макари О.В. щодо винесення 11 березня 2020 року в межах виконавчого провадження №58258096 постанов про тимчасове обмеження боржника в праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження у праві користування зброєю.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що Кропивницьким районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі ВДВС) було відкрито виконавче провадження № 58258093 з примусового виконання виконавчого листа №391/339/18, виданого 30 січня 2019 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 29 грудня 2018 року і до досягнення дочкою повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . Потім аліменти стягуються до 06 травня 2022 року за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на ОСОБА_4 .

Стверджує, що сплачував аліменти на утримання дітей щомісячно по мірі своїх можливостей, але все ж менше, ніж стягнуто судом. Посилається на ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за якою обов`язковою умовою застосування до боржника тимчасових обмежень є заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Сума заборгованості боржника по аліментах станом на лютий 2020 року становить 5702,16 грн. Водночас розмір стягуваних аліментів на місяць має бути не менше 2218,00 грн. Отже, старшим державним виконавцем оскаржувані постанови винесені з перевищенням повноважень, оскільки сукупний розмір заборгованості по аліментах становить 2,6 місяці, а не як Закон передбачає за чотири місяці.

Крім того, наголошує, що є законним представником та здійснює догляд за сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є дитиною - інвалідом. Всупереч положенням ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та незважаючи на те, що використання боржником транспортного засобу здійснюється у зв`язку з перебуванням на його утриманні дитини-інваліда, державним виконавцем застосовано до боржника тимчасове обмеження у праві користування транспортним засобом.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Макари Оксани Василівни; визнано неправомірними постанови старшого державного виконавця Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Макари Оксани Василівни по виконавчому провадженню №58258096 від 11 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України; від 11 березня 2020 року про становлення тимчасового обмеження у праві полювання ОСОБА_3 ; від 11 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження у праві користування зброєю ОСОБА_3 .

Скаргу задоволено з урахуванням того, що судом першої інстанції не було встановлено законних підстав, передбачених ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», на винесення старшим державним виконавцем ВДВС Макарою О.В. постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ВДВС подав апеляційну скаргу, згідно з якою просить скасувати ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, щовідповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за період з 29 грудня 2018 по 01 березня 2020 борг боржника складав 5702,16 грн.

У зв`язку з наявною заборгованістю по аліментам, 11 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, копії яких отримано боржником та стягувачем під особистий підпис.

До ВДВС 13 березня 2020 надійшла заява боржника про скасування тимчасових обмежень, у зв`язку з повною сплатою заборгованості по аліментам, до якої додано копію чеку про поштовий переказ аліментів у сумі 5800,00 грн.

16 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанови про скасування встановлених тимчасових обмежень боржника.

Скаржник вказує, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено прямої заборони виносити постанови про встановлення тимчасових обмежень при наявності заборгованості, сукупний розмір якої не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, оскільки постанови про обмеження виносяться до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, а не у певній частині.

Зазначає також, що відповідно до проведеного державним виконавцем перерахунку аліментів, станом на 01 червня 2020 року заборгованість боржника по аліментам складає 14088,53 грн.

Стверджується, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не досліджено докази - матеріали виконавчого провадження; не залучено до розгляду справи по суті державного виконавця; на час розгляду справи діяли карантинні обмеження введені урядом; позбавлено можливості підготувати відзив на скаргу; скарга на адресу відділу не надходила. Судом враховано письмовий розрахунок заборгованості по аліментах, наданий боржником, який за наслідками перевірки виконавчого провадження визнано таким, що не відповідає вимогам закону. Оскільки за результатами перерахунку встановлено, що заборгованість боржника по аліментам значно перевищила суму відповідних платежів за чотири місяці, рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу є обґрунтованим.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

На вимогу апеляційного суду, матеріали справи судом першої інстанції направлені і надійшли 17 червня 2020 року.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційну скаргу ВДВС залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі відповідного наказу голови суду, головуючий суддя у даній справі ОСОБА_7 у період з 30 червня 2020 року по 31 липня 2020 року включно перебувала у відпустці.

Ухвалою від 05 серпня 2020 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження судового рішення першої інстанції, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

18 серпня 2020 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду апеляційним судом на 01 вересня 2020 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У встановленому процесуальним законом порядку учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 243, 246 том 1, 27-29 том 2).

25 серпня 2020 року представником боржника подано відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (а.с. 1-7 том 2). Зазначає, що державний виконавець виніс постанови від 11 березня 2020 року щодо встановлення тимчасових обмежень до боржника з перевищенням визначених законом повноважень. Зауважує, що дії, вчинені державним виконавцем після ухвалення оскаржуваної ухвали, не можуть вплинути на правомірність судового рішення, яке ухвалювалось судом за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ВДВС, боржника та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 грудня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів; змінено спосіб стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який визначено рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2006 року у справі №2-п-455/2006; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який визначено рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2006 року у справі №2-п-455/2006, з «твердої грошової суми 50,00 гривень для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 27 листопада 2006 року до досягнення повноліття дітей» на 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного з дітей починаючи з дня набрання постанови суду законної сили і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , аліменти стягуються до ІНФОРМАЦІЯ_6 за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на ОСОБА_4 ; відкликано виконавчий лист, виданий по справі №2-п-455/2006 року; відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів (а.с. 140-143 том 1).

На виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції, 30 січня 2019 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області видано відповідний виконавчий лист.

05 лютого 2019 року ВДВС відкрито виконавче провадження № 58258093 з примусового виконання виконавчого листа №391/339/18 від 30 січня 2019 року (а.с. 205 том 1).

Згідно зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам за період з 29 грудня 2018 року по 01 березня 2020 року, заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 01 березня 2020 року становить 5702,16 грн. (а.с.154 том 1). Розрахунок виконаний з урахуванням того, що боржник отримує допомогу на дитину - інваліда.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, боржник перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту Маловисківської РДА та йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 19 травня 2016 року до 12 травня 2026 року призначено допомогу на дитину-інваліда ОСОБА_6 віком до 16 років з надбавкою за догляд (а.с.153 том 1).

11 березня 2020 року старшим державним виконавцем ВДВС Макарою О.В. в межах виконавчого провадження №58258093 винесено чотири постанови щодо боржника, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.155-161 том 1).

У зв`язку зі сплатою ОСОБА_3 заборгованості по аліментам в повному обсязі, 16 березня 2020 року старшим державним виконавцем Макарою О.В. скасовані тимчасові обмеження боржника, встановлені постановами від 11 березня 2020 року (а.с. 214-217 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому, держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29 червня 2004 року заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07 червня 2005 року) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено у ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону).

За вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 71 Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання- до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до розрахунку заборгованості боржника за період з 29 грудня 2018 року по 01 березня 2020 року, саме яким керувався державний виконавець виносячи 11 березня 2020 року постанови про встановлення обмежень боржника, заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 01 березня 2020 року становить 5 702,16 грн.

Навіть враховуючи, що боржник мав сплачувати аліменти на двох дітей у загальній сумі 2 118,00 грн. щомісячно починаючи з липня 2019 року, а до червня 2019 року включно сума нарахованих аліментів була меншою, сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежів на 2,6 місяці (5702,16 : 2218,00 = 2,6).

Таким чином, оскільки сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець не мав законодавчо визначених підстав виносити постанови про встановлення тимчасових обмежень боржника.

Слід врахувати також, що відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 71 Закону тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі використання боржником транспортного засобу, у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Разом з тим, відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Маловисківської РДА від 17 січня 2019 року, на утриманні боржника перебуває дитина інвалід (а.с. 153 том 1).

Про зазначену обставину не могло бути невідомо державному виконавцю, з огляду на те, що розмір аліментів боржника розраховувався ним з урахуванням отримання ОСОБА_3 соціальної допомоги на дитину-інваліда.

Таким чином, виносячи постанову від 11 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, державним виконавцем проігноровано пряму законодавчу заборону на вчинення відповідних дій.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що постанови державного виконавця від 11 березня 2020 року щодо встановлення тимчасових обмежень боржника у виконавчому провадженні №58258093, винесенні з порушенням вимог чинного законодавства, порушують права боржника у виконавчому провадженні, а тому є неправомірними.

Апеляційним судом враховано, що 16 березня 2020 року тимчасові обмеження боржника були скасовані державним виконавцем шляхом винесення відповідних постанов.

Разом з тим, оскільки протиправно вжиті державним виконавцем тимчасові обмеження боржника були скасовані не з підстав їх незаконності, а у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості, порушене право боржника підлягає захисту шляхом визнання постанов від 11 березня 2020 року неправомірними.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено скаргу ОСОБА_3 на рішення державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Апеляційним судом критично сприймаються доводи скаржника про те, що Законом не встановлено прямої заборони виносити зазначені постанови при наявності заборгованості, сукупний розмір якої не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Такі твердження ґрунтуються на невиправдано довільному тлумаченні норми спеціального Закону, що є недопустимим для органу державної виконавчої служби та порушує засади виконавчого провадження.

Не беруться апеляційним судом до уваги також доводи ВДВС щодо невідповідності Закону розрахунку заборгованості боржника, який суд першої інстанції дослідив, постановляючи оскаржувану ухвалу. Скаржником безпідставно не враховано, що зазначений розрахунок був виконаний державним виконавцем, тобто посадовою особою органу державної виконавчої служби, яка зобов`язана діяти відповідно до вимог законодавства, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для сумніву у правильності його виконання.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено матеріали, якими керувався державний виконавець саме на момент винесення постанов про встановлення обмежень боржника, а тому результати нового перерахунку ВДВС заборгованості боржника зі сплати аліментів, про які йдеться у апеляційній скарзі, не впливають на обґрунтовані висновки суду першої інстанції за наслідками розгляду скарги на рішення державного виконавця.

Безпідставними є також посилання апеляційної скарги на неможливість заперечити проти доводів скарги на рішення державного виконавця через неотримання копії такої скарги, неможливість прибуття представника ВДВС у судове засідання у зв`язку з карантинними обмеженнями, розгляд справи судом без участі представника органу державної виконавчої служби.

Так, зі змісту ухвали суду першої інстанції від 24 березня 2020 року у даній справі про прийняття та призначення до розгляду скарги ОСОБА_3 вбачається, що копія зазначеної ухвали була направлена ВДВС разом із копією скарги з додатками (а.с. 164 том 1). Крім того, копія ухвали та повістка про виклик до суду на 31 березня 2020 року була направлена судом на електронну адресу ВДВС у день надходження скарги та постановлення ухвали, тобто 24 березня 2020 року (а.с. 167 том 1).

Судове засідання у справі було відкладено на 01 квітня 2020 року, про що на електронну адресу ВДВС було направлено відповідну судову повістку (а.с. 175-176 том 1), отримання якої скаржником не заперечується.

До того ж, засобами електронного зв`язку скаржником на адресу суду направлено письмові пояснення від 01 квітня 2020 року по суті справи, відповідно до яких представник ВДВС Макара О.В. просить відмовити у задоволенні скарги та наводить доводи на підтвердження своєї правової позиції (а.с. 179-181 том 1). Зазначене свідчить про те, що державний виконавець була обізнана про зміст та вимоги скарги ОСОБА_3 .

Статтею 450 ЦПК України встановлений доволі стислий строк розгляду судом скарги. При цьому, відповідно до ч. 2 зазначеної процесуальної норми, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи наведене, порушень вимог процесуального закону, які б могли вплинути на законність прийнятого у справі судового рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга ВДВС підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення, а ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2020 року, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко