Справа № 740/6381/19
Провадження № 2/740/465/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря судових засідань - Дьоміної Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Ніжинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з нього заборгованості в сумі 114 786,21 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 14 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був винесений виконавчий напис, яким з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто 114 786,21 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 28 березня 2011 року.

21.07.2017 державним виконавцем Ніжинського МВ ДМВС була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Вважає, що вказаний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений без підтвердження безспірності вимог банку до боржника.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, в порушення вказаних норм Закону у виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, становить 5 років 8 місяців 16 днів - з 28.03.2011 по 14.12.2016 та визначені суми пені, штрафу та комісії за весь період.

Зазначає, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 02.03.2017 було відкрито провадження у цивільній справі №740/897/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.05.2017 задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з нього 36753,74 грн заборгованості за кредитним договорм б/н від 28.03.2011. Судом встановлено, що станом на 26.01.2017 заборгованість перед банком становить 36753,74 грн. Вказане рішення набрало законної сили і 24.07.2017 видано виконавчий лист.

19.09.2018 було відкрито виконавче провадження №57207348.

Тобто, банк використав право вимоги повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшися до суду з позовом про примусове стягнення коштів в судовому порядку.

Наразі в межах зведеного виконавчого провадження 354355467 відбувається стягнення за двома різними виконавчими документами, які були видані для забезпечення виконання однієї заборгованості перед банком.

Ухвалою суду від 28 грудня 2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Учасникі судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені.

Представник відповідача -АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що 23.11.2013 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підписано заяву про відкриття поточного рахунку та укладено договір б/н від 23 листопада 2013 року. Заборгованість за вказаним договором виникла 31.12.2013. Відповідно до виписки-розрахунку заборгованості позивачем постійно здійснювалося переривання позовної давності шляхом часткового погашення заборгованості, а саме 28.02.2014, а із заявою про вчинення виконавчого напису Банк звернувся в грудні 2016 року та просив стягнути заборгованість по 14.12.1016.

Банком було подано нотаріусу повний пакет документів, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у спосіб, передбачений законодавством. Банк скористався своїм правом на стягнення непогашеної заборгованості позасудовим шляхом і при вчиненні виконавчого напису нотаріусом в повній мірі дотримано вимого чинного законодавства.

Від третьої особи - приватного нотаріуса Дніпровського МНО Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. з урахуванням фактичних відносин та винесення рішення згідно чинного законодавства України. Одночасно надала копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису.

Третя особа - Ніжинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.03.2011 між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

14.03.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору від 28.03.2011 грошових коштів за період з 28.03.2011 по 14.12.2016 в сумі 111 786,21 грн з урахуванням: 22796,62 грн - заборгованості за тілом кредиту; 33845,39 грн - заборгованості за відсотками; 6156,03 грн - заборгованості з комісії, 43665,02 грн - пені та 5323,15 грн - заборгованості по штрафам. Стягнуто 3000 грн витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, а всього 114 786, 21 грн (а.с.16-19).

21.07.2017 державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1764 від 14.03.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 114 786, 21 грн (а.с. 21).

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Привабанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 28.03.2011 в сумі 36754,74 грн, яка станом на 26.01.2017 становить: 8010,56 грн - заборгованість по кредиту, 13553,91 грн - заборгованість по процентам, 15189,27 грн - заборгованість за пенею, 1600 грн судового збору (а.с.22-27).

19.09.2018 старшим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/740/680/17 від 24.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 38353,74 грн (а.с. 30).

За правилами ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів регламентовано Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями, - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З матеріалів справи вбачається, що стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу було додано: розрахунок заборгованості за договором б/н від 28 березня 2011 року замість засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка, на відміну від розрахунку заборгованості, є належним документом, що посвідчує безспірність визначеної до стягнення суми боргу; копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28.03.2011 замість оригіналу кредитного договору, який складається в сукупності з анкетою-заявою разом із пам*яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами; докази направлення письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, але підтвердження отримання вимоги нотаріусу додані не були, що свідчить про те, що приватний нотаріус не впевнився у відсутності заперечень боржника щодо заборгованості (а.с.16-19).

Крім того, в матеріалах цивільної справи №740/897/17, провадження №2/740/680/17 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.03.2011 станом на 26.01.2017 за період з 25.11.2013 по 26.01.2017 в сумі 36753,74 грн.

Позивачем зазначено, що сума заборгованості розрахована поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За викладених обставин, у приватного нотаріуса не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу, водночас сума заборгованості розрахована поза межами визначеного сторонами Договору строку позовної давності.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові КЦС ВС від 23 січня 2018 року в справі №310/9293/15-ц, правового висновку в постанові ВСУ від 05.07.2017 р. №6-887/цс 17 в разі встановлення судом фактичних обставин, що спростовують безспірність заборгованості, порушення вимог закону про порядок видачі виконавчого напису, - підлягає захисту право боржника, що дає підстави задовольнити вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначені відповідачем у відзиві обставини суд не бере до уваги, оскільки правовідносини у вказаному спорі виникли з приводу кредитного договору б/н від 28 березня 2011 року, а відповідачем описані обставини щодо договіру б/н від 23 листопада 2013 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та банком.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 грудня 2019 року у виді зупинення стягнення виконавчого документа - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 14.03.2017 за № 1764.

Керуючись ст.15, 16, 18, 253, 256, 258, 267 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», адреса: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, , заборгованості по договору від 28 березня 2011 року в сумі 114 786 (сто чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 21 коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 26 грудня 2019 року у виді зупинення стягнення виконавчого документа - виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 14.03.2017 за № 1764, скасувати.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. судового збору на користь ОСОБА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції - Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова