Провадження № 22ц/812/1702/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 945/1607/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 5 серпня 2020 року суддею Войнаровським М.М. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що за договором про надання банківських послуг від 5 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту розміром 5 000 грн. на картковий рахунок, але вчасно кредитні кошти не повертає. Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору та виникнення станом на 18 серпня 2019 року кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 20 401,30 грн., з яких 9 460,22 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4 711, 09 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5 012,56 грн. пені за прострочення зобов`язання, 689,99 грн. нарахованої пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., та штрафи 500 грн. фіксована частина та 947, 683 грн. процентна складова.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав частково, лише в частині непогашеної частки тіла кредиту.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 5 серпня 2020 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 9 460, 22 грн. за тілом кредиту та 890,78 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування, а саме обсяг відповідальності за порушення кредитних зобов`язань (розмір неустойки). При цьому надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов, а наданий суду цей відомчий документ, який неодноразово змінювався, не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами. Водночас суд виходив з необхідності особливого правового захисту споживача, як слабкої сторони, у кредитних правовідносинах.

В апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк» просив змінити (скасувати) рішення суду в частині розміру стягнення, задовольнивши вимоги щодо заборгованості за простроченим кредитом та неустойки в повному обсязі. При цьому апелянт не погодився з застосуванням судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), посилаючись на відмінність конкретних обставин; факт прийняття та виконання позичальником Умов та Правил, існуючих у певний час Тарифів; а також достатність доказів на підтвердження приєднання відповідача до публічного договору та правильного розрахунку заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечував наявність боргу у заявленому позивачем розмірі та посилався на наявність у нього депозитних рахунків у банку.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 5 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до КБ «Приват Банк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11).

В заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, що знаходяться в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг. Позичальник з договором ознайомився, згоден з його умовами та зобов`язується їх виконувати.

При цьому анкета-заява не містить будь-яких відомостей про розмір кредиту (кредитної лінії), процентної ставки, а також не зазначені види відповідальності (штрафи, пеня) за порушення умов кредитування.

Позивач надав суду і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Власноручний підпис позичальника на цих витягах відсутній.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також що саме така редакція цих актів, що постійно змінювалась банком, діяла на час укладення кредитної угоди.

Роздруківка із сайту позивача, як доказ, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Відповідач ОСОБА_1 заперечував правомірність нарахуванням йому пені та штрафів (а.с.179).

Тому такий доказ не може вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова ВСУ від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).

За довідкою банку розмір кредитного ліміту у період з 8 серпня 2015 року по 13 травня 2019 року змінювався з 500 грн. до 5000 грн. (а.с.45).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти з січня 2016 року.

На отримані позичальником кредитні кошти нараховувались проценти за ставкою 3,5% щомісячно, а у деякі періоди з застосуванням коефіцієнту «2» (а.с.5-10).

Протягом всього періоду кредитування нараховані проценти за попередній місяць, у разі їх несплати позичальником, у наступному місяці рахувались як отриманий та неповернутий кредит (тіло). Проценти у цьому місяці нараховувались на загальну суму боргу, в тому числі і проценти за попередній місяць.

Такий розрахунок банку заборгованості за тілом кредиту свідчить про те, що загальний розмір цієї заборгованості, заявлений банком до стягнення, а саме 13251,07 грн. (9460,22 грн. тіла кредиту та 3790,85 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту) включає як дійсну заборгованість за тілом кредиту, так і нараховані та несплачені проценти за попередній період.

Тим більш, що кредитний ліміт ОСОБА_1 за договором не міг перевищувати 5000 грн. (тіла).

Додатковий розрахунок тільки тіла кредиту, отриманий апеляційним судом, без включення у цей розмір процентів та неустойки за попередні періоди, навіть з урахуванням не передбаченої Тарифами комісії, складає 7611,21 грн. (а.с.215-221).

Судом першої інстанції стягнуто на користь банку 9 460, 22 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Рішення суду в частині розміру заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_1 не оскаржував.

Отже, враховуючи межі повноважень апеляційної інстанції, суд не вбачає підстав для додаткового стягнення 3790,85 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Не встановлено апеляційним судом і достатніх підстав для стягнення неустойки.

Так, відповідно до статті 549 ЦК пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 ЦК).

Визначений банком розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту (13 251,07 грн.), як зазначалось вище, не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає Умовам та Правилам та Тарифам банку.

Тому розрахована з використанням цього розміру тіла неустойка (пеня та штраф) теж не може вважатись обґрунтованою.

Визначити дійсний розмір пені за окремими графами та стовбцями розрахунку (розділи 15-18 розрахунку, а.с.5-10) не можливо.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, достатніх доказів узгодження з відповідачем умов відповідальності за порушення кредитних зобов`язань при укладенні договору від 5 листопада 2015 року, банк не надав.

Доводи, на які посилається апелянт щодо доведеності узгодження між сторонами умов відповідальності (пеня, штраф) пов`язані з іншим підходом до порядку кредитування споживачів шляхом їх звернення до банку з заявами-анкетами, а тому висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з того, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зазначені норми цивільного законодавства, наведено їх зміст, викладені висновки щодо їх застосування до відносин банку з ОСОБА_1 , та є посилання на висновки з цього питання вищого судового органу, апеляційний суд не вбачає необхідності їх повторювати.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Більш того, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

За такого вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 5702,55 грн. пені та 1447,68 грн. штрафу задоволенню не підлягають.

Отже, хоча і не з усіма висновками суду першої інстанції щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитом можна погодитись, але підстав для збільшення стягнення на користь банку, а тому і підстав для скасування або зміни судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 5 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 8 жовтня 2020 року