Справа № 274/5622/20 Провадження № 2/0274/1725/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

01.10.2020 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуавння житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.02.2010, вона є одноособовим власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вже більше трьох років за місцем реєстрації не проживає; добровільно зніматися з місця реєстрації не бажає. Вказує, що реєстрація відповідача в належному їй будинку порушує право на повноцінне користування та розпорядження власністю, впливає на оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити; у разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення.

У письмовій заяві від 01.10.2020 відповідач позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити без його участі.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.02.2010, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

За вказаною адресою крім позивача зареєстрований, зокрема, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7.

Разом з тим, акт Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 05.08.2020 №14 свідчить про те, що відповідач за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 не проживає протягом трьох років.

Так, у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Судом встановлено, що відповідач не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги, а відтак втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.7, 10, 76, 81, 133, 141, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ,зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Суддя Т.Б.Большакова