Провадження № 2/127/4941/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю представника позивача - адвоката Тимощука Є.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сидорчук Н.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мишковської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів 100 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США станом на день подання позову складає 2 372 000 гривень та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.05.2018 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на день отримання позики складає 2 615 000 грн. строком до 01.11.2019 року, на придбання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження укладення договору позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , останній написав 01.05.2018 року розписку про зобов`язання повернути позику до 01.11.2019 року. Однак взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики ОСОБА_1 не виконав та кошти не повернув. На звернення позивача щодо повернення коштів або майном, як це передбачено розпискою, ОСОБА_1 повідомив, що його дружина ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву про поділ майна подружжя та наклала арешт на все майно, а тому він не може на даний момент розрахуватись з позивачем. Позивачу відомо, що на час отримання коштів у позику ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та що кошти в борг брались з відома ОСОБА_2 . Також, 04.05.2018 р. ОСОБА_1 придбав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та при укладанні договору купівлі-продажу даного приміщення ОСОБА_2 надавала письмову згоду на придбання нежитлового приміщення.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Вказане нерухоме майно було придбано за згодою ОСОБА_2 та є спільним майном подружжя, тому позивач вважає, що кошти за договором позики необхідно стягувати солідарно із відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Тимощук Є.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_1 позичив кошти у ОСОБА_3 на купівлю нерухомого майна. Оскільки ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 на момент отримання позики, остання була обізнана про отримання позики на купівлю нежитлового приміщення, яке на даний час використовується як готель і позика була отримана ОСОБА_1 в інтересах сім`ї. Оскільки у встановлений розпискою строк до 01.11.2019 року позичені гроші ОСОБА_3 не повернуті, тому просить відповідно стягнути борг з подружжя у солідарному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Сидорчук Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечили щодо задоволення позову. Суду пояснили, що дійсно 01.05.2018 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США строком до 01.11.2019 року на придбання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . На момент отримання позики ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , яка була обізнана щодо отримання позики. Позичені у ОСОБА_3 кошти були витрачені на придбання вказаного приміщення та його ремонт, що підтверджується наданими суду квитанціями, накладними.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 54-55). Суду пояснила, що підставою позову є розписка ОСОБА_1 від 01.05.2018 року, за умовами якої ОСОБА_1 взяв в борг у ОСОБА_3 100 000 дол. США, де єдиним позичальником є ОСОБА_1 . При цьому, позивач не надав доказів, що вказані кошти були використані саме в інтересах сім`ї і саме для придбання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 продаж нежитлового приміщення вчинено за 700 000 грн., тобто сума позики майже в 4 рази перевищує суму договору купівлі-продажу даного приміщення. Також за позовом ОСОБА_4 (матері ОСОБА_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, мати ОСОБА_1 вказує, що позичила кошти своєму синові 95 000 дол. США. Крім того, зазначила, що в рамках розгляду справи про поділ майна подружжя (справа №127/28946/19), ОСОБА_1 подав копії даної розписки та ще двох розписок складених на ім`я своєї матері ОСОБА_4 , сестри ОСОБА_5 , обґрунтовуючи необхідність подання таких доказів наявністю спільних боргів подружжя. Однак про жодну із розписок дружині ОСОБА_2 до розгляду справи про поділ майна подружжя не було відомо, своєї згоди на отримання коштів в позику вона не надавала і їй не відомо на які власні потреби її чоловік витрачав кошти отримані в борг у свого товариша та своїх родичів, оскільки на потреби сім`ї такі кошти не витрачалися. Спільне майно, зокрема, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 придбавалося за рахунок раніше проданого іншого спільного майна подружжя. За таких обставин ОСОБА_2 вважає, що усі розписки на загальну суму в розмірі 310 000 доларів США були написані ОСОБА_1 з метою зменшення загальної вартості спільно нажитого майна, поділ якого вирішується в судовому порядку.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з правочинів та договорів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2018 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений усний договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальнику 100 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США станом на день позики складало 2 615 000 грн., які позичальник зобов`язаний повернути до 01 листопада 2019 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою (а.с. 27).

Вказана розписка підтверджує укладення між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 договору позики та передання передбачених ним грошей.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже надана розписка є тим документом, що підтверджує виникнення у ОСОБА_3 і ОСОБА_1 правовідносин за договором позики.

У зазначений в розписці строк ОСОБА_1 отримані в якості позики кошти в розмірі 100 000 доларів США не повернув, чим порушив умови договору.

Згідно довідки від 09.12.2019 року про встановлений офіційний курс валют гривні щодо долара США, виданої АТ КБ «Приватбанк», становить 2372,4789 грн. за 100 доларів США (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімі`ї (ч. 4 ст.65 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.

До вказаного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 454/3381/14-ц.

В судовому засіданні сторони і їх представники не заперечували обставин перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 станом на 01.05.2018 року, тобто на день отримання ОСОБА_1 у ОСОБА_3 в позику 100 000 доларів США, хоча письмових доказів цього суду не надано.

Договір позики між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено 01.05.2018 року, під час перебування відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у шлюбі. Згідно вказаного договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 100 000 доларів США на придбання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.05.2018 року ПП «Енерго-Ресурс» в особі директора Грибанова В.М. (продавець) передав у власність ОСОБА_1 (покупець) приміщення офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 428 кв.м., а покупець його прийняв та зобов`язується сплатити за нього грошову суму у розмірі 700 000 грн. (а.с. 50-51).

В пітвердження витрат, понесених ОСОБА_1 на ремонт приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 надано суду копії видакових накладних (а.с. 89-98).

Однак належних доказів того, що саме позичені 01.05.2018 року ОСОБА_1 у ОСОБА_3 100 000 доларів США були використані для придбання вказаного приміщення та його ремонт, в інтересах сім`ї не надано.

Варте уваги і те, що до Вінницького міського суду Вінницької області також звернулася ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1 ) з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відповідно до розписки від 03.08.2018 року в розмірі 95 000 доларів США на ремонтні роботи приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56-59).

Відповідно до встановлених обставин, зокрема, згідно розписки від 01.05.2018 року, ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_3 в борг 100 000 доларів США, при цьому в розписці не зазначено, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надавала йому згоду на отримання позики, що вона була обізнана про отримання ОСОБА_1 позики у ОСОБА_3 та про існування відповідної розписки, тому солідарна відповідальність ОСОБА_2 за вказаним боргом неможлива.

Оригінал розписки від 01.05.2018 року, який наданий суду позивачем, міститься в матеріалах справи (а.с. 27), отже наявність даної розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов договору позики в обумовлений строк, тому суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 100 000 доларів США, що еквівалентно 2 372 000 грн., а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу слід відмовити.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 9605 грн.

Оскільки стягнуто повністю з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 100 000 доларів США, що еквівалентно 2 372 000 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 понесений судовий збір у розмірі 9605 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 202, 207, 525, 526, 530, 599, 626, 629, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що еквівалентно станом на день подання позову 2 372 000 (два мільйони триста сімдесят дві тисячі) грн. та понесений судовий збір в сумі 9605 (дев"ять тисяч шістсот п"ять) грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 02.10.2020 року.

Суддя: