Справа № 182/4589/20
Провадження № 6/0182/186/2020
У Х В А Л А

Іменем України

30.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., секретаря -Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі заяву Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення, -

В С Т А Н О В И В:

11.08.2020 року стягувач Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів по справі № 2-4047/09 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором 301 274,89 грн. та судового збору 1950,00 грн.; поновлення пропущеного строку для пред`явлення їх до виконання.

В обґрунтування вимог заявник послався на наступні обставини.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2009 року по цивільній справі № 2-4047/09, позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним в сумі 301 274,89 грн., судові витрати в розмірі 1950 грн.

На виконання судового рішення 16.06.2010 року було видано виконавчі листи по вказаній справі.

Виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було пред`явлено 28.01.2011 року до Нікопольського ВДВС, виконавче провадження було відкрито 28.01.2011 року. Відповідно відповіді з ДВС виконавче провадження завершено 16.06.2011 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» На даний час архів знищено, повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

18.02.2020 року стягувачем було направлено на адресу ДВС заяву про хід виконавчого провадження, однак встановлено, що виконавче провадження завершено та повторно не пред`являвся. Жодного документу на адресу стягувача не надходило.

Виконавчий лист відносно ОСОБА_2 було в останнє пред`явлено до виконання 24.10.2013 року до Нікопольського ВДВС, виконавче провадження було відкрито 28.10.2013 року. Відповідно відповіді з ДВС, виконавче провадження закінчено 16.01.2015 року на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» на направлено до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ.

12.06.2020 року стягувачем було направлено на адресу ВДВС заяву про хід виконавчого провадження, однак встановлено, що виконавче провадження завершено 14.12.2015 року та повторно не пред`являвся. Архів знищено. Жодного документу на адресу стягувача не надходило

Заявник вважає, що вказані виконавчі листи слід втраченими, на сьогоднішній день стягував більше не звертався до Жодного ВДВС з заявами про відкриття виконавчого провадження, виконавчі документи протягом тривалого часу так і не надійшли на адресу стягувача.

Вказані вище обставини призвели до пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. Ці обставини не залежали від стягувача на не були обумовлені його діями.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 433 ЦПК України, розгляд справи відбувається за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання та про видачу дублікатів виконавчих листів з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2009 року по цивільній справі № 2-4047/09, позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним в сумі 301 274,89 грн., судові витрати в розмірі 1950 грн.

Згідно довідки архіваріуса Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , цивільна справа № № 2-4047/09 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищена у зв`язку зі спливом строків відповідно до Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, Наказу ДСА України № 22 від 11.02.2010 року. Оригінал рішення знаходиться в архіві Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 19).

Судом також встановлено, що на виконання вказаного судового рішення 16.06.2010 року було видано виконавчі листи.

Згідно повідомлення начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), О. Григорук від 20.03.2020 року за № 39722, виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було пред`явлено 28.01.2011 року до Нікопольського ВДВС, виконавче провадження було відкрито 28.01.2011 року, 16.06.2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На даний час архів знищено, повторно виконавчий лист на виконання не надходив (а.с. 7).

Згідно повідомлення начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), О. Григорук від 23.03.2020 року за № 40693, на виконанні ВДВС перебувало виконавче провадження № 40465638 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4047/09 відносно ОСОБА_2 державним виконавцем відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» 16.01.2015 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження: стягнення має бути проведене за рахунок належного боржнику на праві власності майна, яке передано на зберігання іншій особі. Зазначене майно знаходиться на території не підвідомчій відділу ДВС Нікопольського МРУЮ. Постанову та виконавчий документ направлені до Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ. Станом на 23.03.2020 року виконавчий документ до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС повторно не надходив (а.с. 8).

Згідно повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), В. Логвіна, 16.02.2015 року до відділу надійшла заява про виконавче провадження та виконавчий лист № 2-4047/09 від 16.06.2010 року, 21.02.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 14.12.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) Станом на 24.06.2020 року до відділу виконавчий лист не надходив.

Повідомити щодо відправлення виконавчого листа за належністю від 14.12.2015 року неможливо у зв`язку зі знищенням реєстру відправленої кореспонденції (а.с. 9).

Положення Закону України "Про виконавче провадження", що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник посилався, що протягом тривалого часу виконавчі листи не надходили на адресу стягувача, тому пропущено строк для подання вищевказаних виконавчих листів до виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У наданій заяві не зазначено обставини які свідчать про поважність пропуску вказаного строку з поважних причин, оскільки у заяві останній про це не зазначає та на підтвердження не надано жодного доказу, що цей строк дійсно було пропущено саме з поважних причин і є передбачені законом підстави для його поновлення.

Слід звернути увагу, що підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку, а перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі та заяві доказів.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Будь яких доказів, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення процесуальних дій в передбачені законом строки заявником не подано, так само як і не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, то в задоволенні заяви Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання слід відмовити.

В частині видачі дублікатів виконавчих листів також слід відмовити з тих підстав, що така видача дублікатів можлива лише в межах строку, встановленого для пред`явлення виконавчими листами до виконання (Постанова ВП ВС від 21.08.2019р. № 2-836/11 (14-308цс19)), а оскільки даною ухвалою відмовлено в поновленні строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання, то відсутні підстави і для видачі дублікатів виконавчих листів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку на їх пред`явлення до виконання, виданих по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.433, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: О. В. Рунчева