Справа № 465/977/17 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/165/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представниць позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Кузя В.Я. від 23 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Біляк Оксана Ярославівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частку в квартирі, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франкіського районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на: 1/4 (одну четверту) частки в квартирі АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 27 грудня 1997 року, належала на праві власності ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд, неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення, яке більш того не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_8 не являвся рідним сином спадкодавця. По дату смерті ОСОБА_7 про існування заповіту нікому не було відомо. В день смерті ОСОБА_7 з`явилася за адресою квартири у АДРЕСА_2 , з якої винесла дорогоцінні та коштовні речі, ключі від автомобіля, правовстановлюючі документи на квартиру. Вказує, що ідеальні частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не визначалися. Зазначає, що згідно наданої відповіді приватного нотаріуса Біляк О., однією із підстав відмови в оформленні права власності позивачу в порядку спадкування була відсутність правовстановлюючих документів на майно. Правовстановлюючі документи на майно були забрані ОСОБА_4 в день смерті померлого, відповідно, при наявності документів, необхідності звернення до суду про визнання права власності на майно в судовому порядку немає. Звертає увагу, що судом першої інстанції було проігноровано клопотання про виклик свідків, чим грубо порушено її права як учасника судового процесу, що передбачені ЦПК України. Відмовляючи у задоволенні заяви про виклик свідків, суд позбавив її можливості довести ті обставини на які вона посилалася у своїх запереченнях. Тобто суд не розглянув всебічно доводи відповідача.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що частину учасників у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянти на підтримання апеляційної скарги, представниць позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також інших письмових та усних заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст.ст. 372, 370, ч.1 ст. 1222, ч.1 ст. 1223, ч.1 ст. 1241 ЦК України та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 належать на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 27.12.1993 року, виданого 27.12.1993 року Львівською міською адміністрацією. 09.08.2008 року ОСОБА_7 склав заповіт ВКИ № 928972, яким заповів усе своє майно - ОСОБА_3 . У 2014 році помер ОСОБА_9 , 1/3 частки квартири якого успадкувала - ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 . Звернувшись до приватного нотаріуса Біляк О.Я. із заявою від 19.07.2016 року про прийняття спадщини за заповітом, йому відмовлено у задоволенні такої згідно із відповіддю №658/02-14 від 11.10.2016 року, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також невизначенням ідеальної частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру. Спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у майні є мати померлого ОСОБА_6 , 1926 року народження, обов`язкова частка якої становить 1/12 (половина від 1/6) квартири АДРЕСА_3 , незалежно від змісту заповіту. Відтак, з урахуванням обов`язкової частки ОСОБА_6 , що становить 1/12, позивач має право на спадкування 1/4 частки (1/3-1/12) квартири АДРЕСА_3 , яку заповів йому померлий ОСОБА_7 . Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцям оформити свідоцтво про право на спадщину. Беручи до уваги, викладене, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 .

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції в цілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Представник позивача ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Біляк Оксана Ярославівна, який в подальшому уточнила та просила: визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_7 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , якому за життя належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 27.12.1993 року, виданого 27.12.1993 року Львівською міською адміністрацією. Дана квартира на праві спільної сумісної власності належала: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У 2014 році помер ОСОБА_9 , 1/3 частки квартири якого успадкувала - ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2013 року. За життя, 09.08.2008 року ОСОБА_7 склав заповіт НОМЕР_3 , яким заповів усе своє майно - йому, позивачу, ОСОБА_3 . Відтак, після смерті заповідача відкрилась спадщина на 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 , де право обов"язкової частки у майні в розмірі 1/12 частки квартири належить матері померлого - ОСОБА_6 , незалежно від змісту заповіту, а частка позивача становить - 1/4. Разом з тим, у видачі свідоцтва на право власності на спадщину позивачу було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно, а також, що за померлим ОСОБА_7 не визначена ідеальна частка квартири у праві спільної сумісної власності. Оскільки оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у відповідача ОСОБА_1 , яка відмовляється надавати їх, позивач змушений звернутись до суду.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 27.12.1993 року, виданого 27.12.1993 року Львівською міською адміністрацією, квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

29.08.2008 року ОСОБА_7 склав заповіт ВКИ № 928972, яким заповів усе своє майно ОСОБА_3 , позивачеві по справі.

У 2012 році помер ОСОБА_9 (Т.1 а.с.164), 1/3 частки квартири якого успадкувала ОСОБА_1 (відповідачка по справі), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 .

19.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Біляк Оксани Ярославівни із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак йому було відмовлено у задоволенні такої згідно із відповіддю № 658/02-14 від 11.10.2016 року, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також невизначенням ідеальної частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру.

З наведеного вбачається, що спадковою масою є частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 та становить 1/3, яку він заповів позивачу ОСОБА_3 .

Однак до першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 відносяться донька померлого ОСОБА_7 ОСОБА_1 та мати померлого ОСОБА_6 .

Відповідно кожна з них при спадкуванні за законом (за відсутності заповіту) отримала б у спадщину по 1/6 частці квартири кожна.

Однак, враховуючи наявність заповіту померлого ОСОБА_7 на користь позивача спадкування відбуватиметься за заповітом та відповідачка ОСОБА_1 не матиме права на спадкування майна померлого.

Проте, спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у майні є мати померлого ОСОБА_6 , 1926 року народження, обов`язкова частка якої становить 1/12 (половину 1/6 частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом) квартири АДРЕСА_3 , незалежно від змісту заповіту.

Відтак, з урахуванням обов`язкової частки ОСОБА_6 , що становить 1/12 позивач має право на спадкування 1/4 частки (1/3-1/12) квартири АДРЕСА_3 , яку заповів йому померлий ОСОБА_7 .

Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, а відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлого спадкодавця та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також наявність спору між спадкоємцями унеможливлює для позивача видачу свідоцтва про право на спадщину на належну йому частку, судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги.

Зважаючи на вказане, доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення

Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра