Справа №461/4339/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року м.Львів.

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Глинська - Кривонос С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Телеканал НТА оприлюднив репортаж в якому назвав позивача шахраєм : "ІНФОРМАЦІЯ_2". Оскільки немає вироку суду яким би позивача було визнано винним у злочині чи вчиненні кримінальних злочинів, вважає, що поширена інформація є недостовірною та негативною, а такі дії - образою честі та гідності. Просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканність ділової репутації позивача інформацію поширену відповідачем ПП "НТА - Незалежне телевізійне агентство" в суботу в 19.00 год. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час випуску новин. Зобов`язати відповідача спростувати дану інформацію та принести вибачення в суботньому випуску новин на своєму телеканалі о 19.00 год., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 500 000 тисяч гривень.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2018 року відкрито провадження у справі.

15.04.2019 року постановлено заочне рішення суду, яким позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою від 15.04.2019 року виправлено описку у заочному рішенні Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2020 року.

09.09.2019 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2019 року поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення суду, справу призначено до судового розгляду.

13.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» Глинська - Кривонос С.О. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, посилаючись на ст. 30 Закону України «Про інформацію» стверджуючи, що викладена інформація є оціночним судженням, слово «шахрай» не може бути витлумачене як таке, що містить фактичну інформацію, а тому не є предметом судового захисту. При визначенні суб`єкта складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, а також суміжних складів злочинів, в термінології чинного кримінального законодавства та в теорії кримінального права слово «шахрай» не використовується. ОСОБА_2 просить стягнути з ПП «НТА-Незажне телевізійне агенство» 500000 грн. відшкодування душевних страждань, які він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача., однак при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, всупереч вимог закону, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Доказів та обґрунтувань тяжкості душевних страждань позивач не надав та не навів. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Судом встановлено, що на телеканалі «НТА» (власник ПП «НТА Незалежне телевізійне агентство») ІНФОРМАЦІЯ_1 о 19.00 год. в ефір вийшов випуск новин, в якому був наявний сюжет "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Статтею 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідачем було використано оціночні судження та припущення щодо викладених у сюжеті відомостей, які фактично є вираженням його суб`єктивної думки і погляду на наведенні у статті факти, у контексті кримінального провадження відносно позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь. Відповідно у позовних вимогах позивач вказує, саме на реалізацію його права на відповідь як способу захисту порушених особистих немайнових прав.

Наведені висловлювання є особистою оцінкою особи позивача та його дій, а не ствердженням.

У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України: відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1).

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи.

Пунктом 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції.

Наведена інформація не порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, оскільки не містить недостовірних даних та таких, що нашкодили гідності, честі та діловій репутації позивача.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК (435-15) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом оглянуто також відеозапис наданий позивачем. Проаналізувавши наведену у в ньому інформацію, суд приходить до висновку, що така інформація подана у формі оціночних суджень, оскільки речення не містять стверджувальних висловів щодо особи позивача.

Відповідно до ст.48 ч.4 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» запис передачі у незмінній формі зберігається протягом 14 днів з моменту розповсюдження.

Статтею 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» передбачено право громадянина або юридичної особи вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи та право на отримання копії запису фрагменту з відповідною оплатою.

Позивач відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» не скористався своїм правом вимоги до телерадіооргнацізації про спростування поширених у її програмі відомостей та не просив надати фрагмент запису передачі.

Таким чином, поширену відповідачем інформацію суд не визнає недостовірною та такою, що порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81,141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 270, 275, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», ст. 32 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення проголошено 07.10.2020 року о 17 год. 00 хв.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Юрків.