ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/16672/18

Провадження № 22-ц/818/2244/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області,

третя особа: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року, ухвалене суддею Аркатовою К.В., -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.11.2005 року ПБК «Прогрес» та УМВС України в Харківській області уклали договір №25 пайової участі в будівництві 8 секції житлового будинку по АДРЕСА_1 . 05.07.2007 року ОСОБА_1 уклав з ПКБ «Прогрес» договір відступлення права вимоги квартири АДРЕСА_2 поверсі загальною площею 96,65 кв.м. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.04.2011 року затверджено мирову угоду між відповідачем та ПКБ «Прогрес» за умовами якої розірвано договір №25 від 04.11.2005 року пайової участі. 12.10.2018 року він звернувся до відповідача з вимогою виконати взяті на себе за договором та затвердженою судом мировою угодою зобов`язання, передати у власність квартиру АДРЕСА_3 та надати документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності, проте вимога не виконана. Вважає, що ним виконані усі вимоги, необхідні для набуття у власність квартири АДРЕСА_4 , зокрема, сплачено у повному обсязі вартість відчуження на його користь права вимоги на квартиру. Вважає відмову відповідача від передачі квартири ухиленням від виконання обов`язків, взятих на себе у змісті мирової угоди, затвердженої ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №2-1101/11 від 01.04.2011 р.

У зв`язку із чим просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 , та зобов`язати Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області передати йому за актом приймання-передачі спірну квартиру, а також належним чином завірені Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області документи, необхідні для державної реєстрації права власності на вказану квартиру, а саме: документ, що підтверджує присвоєння будинку за адресою: АДРЕСА_1 , поштової адреси; документ, що підтверджує факт введення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в експлуатацію; технічний паспорт на зазначену вище квартиру.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області () передати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 10.10.2007 р.) за актом приймання-передачі квартиру АДРЕСА_4 , а також належним чином завірені ГУ МВСУ в Харківській області документи, необхідні ОСОБА_1 для державної реєстрації права власності на вказану квартиру, а саме: документ, що підтверджує присвоєння будинку за адресою: АДРЕСА_1 , поштової адреси; документа, що підтверджує факт введення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в експлуатацію; технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі члена ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Биковченко Н.І просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що стороною позивача не надано до суду доказів того, що договір між позивачем та ПБК «Прогрес» не розірвано та не визнано недійним. Відповідач наполягав на цій обставині та просив суд витребувати у позивача такі докази, оскільки самостійно відповідач не міг їх надати. Також вказує, що суд першої інстанції помилково поклав на відповідача обов`язок щодо передачі позивачу технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , оскільки це не передбачено жодним нормативним актом та договором. Вказує, що документ про присвоєння адреси та документ, що засвідчує прийняття об`єкта до експлуатації є документами, що можуть бути отримані позивачем вільно у органів, що видали ці документи, що позивачем і було зроблено - отримано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Адвокат Любич В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що факт про те, що договір між позивачем та ПБК «Прогрес» не розірваний та не визнаний недійним у суді першої інстанції відповідачем не оспорювався.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача передати ОСОБА_1 за актом приймання-передачі квартиру АДРЕСА_4 , а також належним чином завірених ГУ МВСУ в Харківській області документів, необхідних ОСОБА_1 для державної реєстрації права власності на вказану квартиру підтверджені належними доказами та є обґрунтованими.

Колегія суддів частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.11.2005 року ПБК «Прогрес» та УМВС України в Харківській області уклали договір №25 пайової участі в будівництві 8 секції житлового будинку по АДРЕСА_1 , за мовами якого відповідач зобов`язався у місячний строк з моменту введення 8 секції житлового будинку в експлуатацію передати до ПБК «Прогрес» житлові та нежитлові приміщення.

05.07.2007 року ОСОБА_1 уклав з ПБК «Прогрес» договір відступлення права вимоги квартири, за яким ПБК «Прогрес» відступило позивачеві право вимагати від виконання зобов`язання узятого на себе відповідачем за договором № 25 від 04.11.2005 року, тобто вимагати передачі зазначеного в п.1.1. даного договору житла у рахунок оплати позивачем вартості житла в сумі, зазначеній у п.3.1. даного договору.

Згідно п.1.1. зазначеного договору боржник здійснює будівництво і здає в експлуатацію житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 і передає кредиторові готове житло трьохкімнатну квартиру, загальною площею 96,65 кв.м., поверх 7, квартира АДРЕСА_6 .

Позивач у повному обсязі відповідно до умов укладеного із ПБК «Прогрес» договору сплатив на користь ПБК «Прогрес» вартість відступленого права на квартиру у розмірі 169 561,80 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №2-1101/11 від 01.04.2011 року затверджено мирову угоду між відповідачем та ПБК «Прогрес», за умовами якої відповідач та ПБК «Прогрес» узгодили розірвати договір №25 від 04.11.2005 року. Сторони зобов`язалися після підписання цієї мирової угоди приймати заходи по недопущенню порушень майнових прав та інтересів осіб нових кредиторів, що уклали з ПБК «Прогрес» договори уступки права вимоги квартир у 7, 8, 9 секціях житлового будинку по АДРЕСА_1 , і які сплатили ПБК «Прогрес» вартість квартир у повному обсязі (п. 7 мирової угоди).

У п. 9 мирової угоди відповідач взяв на себе зобов`язання передати новим кредиторам квартири, визначені договорами уступки прав вимоги, укладеними між ПБК «Прогрес» та новими кредиторами, які оплатили ПБК «Прогрес» вартість квартир у повному обсязі на умовах, визначених договорами уступки права вимоги, у разі, якщо такі договори не розірвані і (або) не визнані недійсними, після закінчення будівництва житлового будинку новим забудовником та здачі його в експлуатацію.

ОСОБА_1 був залучений до участі у вказаній справі в якості третьої особи.

21.04.2011 року відповідач уклав із АТ "КДБК" договір №П15/11 на завершення будівництва житлового будинку.

29.12.2015 року ПБК «Прогрес» було припинено діяльність.

08.06.2017 року зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта 6-9 секцій по АДРЕСА_1 .

12.10.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою виконати взяті на себе за договором та затвердженою судом мировою угодою зобов`язання та передати йому у власність квартиру АДРЕСА_3 , надати документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності. У задоволенні вказаної вимоги відповідачем відмовлено.

Відповідачем надано до суду попередній адресний перелік квартир та нежитлових приміщень в об`єкті будівництва, який є додатком до договору на завершення будівництва від 21.04.2011 р., укладеного між відповідачем та АТ "КДБК", а також реєстр квартир у житловому будинку по АДРЕСА_5 , наданий відповідачу ПБК «Прогрес», за даними яких квартира АДРЕСА_6 обліковується за ОСОБА_2 , а за ОСОБА_1 , відповідно реєстр, обліковується квартира АДРЕСА_6 .

Відповідно до п.п. 7,9 мирової угоди її сторони прийняли на себе обов`язок приймати заходи по недопущенню порушень майнових прав та інтересів осіб нових кредиторів, що уклали з ПБК «Прогрес» договори уступки права вимоги квартир в 7, 8 і 9 секціях житлового будинку по АДРЕСА_1 і які сплатили проектно-будівельному концерну «Прогрес» вартість квартир у повному обсязі на умовах, визначених договорами уступки права вимоги, у разі, якщо такі договори не розірвані і (або) не визнані недійсними.

ГУ МВС України в Харківській області зобов`язалось передати новим кредиторам квартири, визначені договорами уступки прав вимоги, укладеними між ПБК «Прогрес» та новими кредиторами, які оплатили вартість квартир у повному обсязі на умовах, визначених договорами уступки права вимоги у разі, якщо такі договори не розірвані і (або) не визнані недійсними, після закінчення будівництва житлового будинку новим забудовником та здачі його в експлуатацію

Висновки суду про те, що договір від 05 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПБК «Прогрес» укладено до затвердження мирової угоди, розірваним або недійсним визнано не було, а тому зобов`язання про надання після закінчення будівництва житлового будинку новим забудовником та здачі його в експлуатацію квартири позивачці не припинилось не спростовані відповідачем.

Умови договору про відступлення права вимоги позивачем виконано в повному обсязі, сплачено 100% відсотків вартості квартири, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно умов мирової угоди саме на ГУМВС України в Харківській області покладено обов`язок щодо усунення порушень майнових прав та інтересів нових кредиторів, що уклали з ПБК «Прогрес» договори уступки права вимоги квартир в 7, 8 і 9 секціях та надання їм квартир.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача що квартира АДРЕСА_6 обліковується за ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, АДРЕСА_4 ні за ким не зареєстровано.

Квартира АДРЕСА_7 на даний час належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, укладеного 03.07.2020 року, первинна реєстрація права власності на вказану квартиру була вчинена 12.09.2018 року та зареєстрована за ОСОБА_4 , яка також була вкладником будівництва за договором із ПБК «Прогрес».

Вказані обставини також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Представник відповідача звертає увагу на те, що квартира АДРЕСА_4 наразі має меншу площу ніж ту, що зазначена в договорі.

Такі доводи висновків суду не спростовують, оскільки позивач погодився прийняти у власність таке житло.

Той факт, що спірна квартира АДРЕСА_6 обліковувалася за ОСОБА_2 не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки судом встановлено, не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 повну вартість квартири не сплатив, тому перед ним у відповідача обов`язку щодо передачі у власність цього нерухомого майна не виникло. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 є стороною договору, з якого у нього виникло б право вимоги щодо квартири АДРЕСА_4 .

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача передати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 є обґрунтованими.

В частині відмови у визнанні за ним права власності на вказану квартиру ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому заявником державної реєстрації за вказаним законом може бути власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право.

Пунктом 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 553), передбачено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються:

документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо).

технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов`язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та подаються завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, копії:

документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна).

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновками суду про те, що майнові права ОСОБА_1 є непорушними та підлягають захисту.

Однак колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області передати ОСОБА_1 технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 .

Так, з пояснень представника відповідача встановлено, що технічного паспорту на спірну квартиру не складалося.

Оскільки позивач не позбавлений можливості самостійно замовити технічний паспорт на спірну квартиру, а відповідач наразі цього документа не має, тому позовні вимоги в цій частині задоволені судом помилково.

З пояснень представника відповідача встановлено, що документи про присвоєння адреси та документ, що підтверджує факт введення будинку в експлуатацію наявні у відповідача, такі документи необхідні позивачу для реєстрації права власності на спірну квартиру, тому рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання передати зазначене позивачу залишається без змін.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідній зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року змінити, виключивши із абзацу другого резолютивної частини рішення «технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 ».

В решті рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О В. Маміна