Справа № 367/6588/19
Провадження №2/367/2464/2020
06 жовтня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Оладько С.І.,
за участі секретаря Герус Н
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання та по заяві ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог
Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до Довідки виданою Комунальним підприємством «УЖКГ» Ірпінь»» від 14.01.2019 року, в вище зазначеній квартирі зареєстровано окрім неї ще двоє осіб: ОСОБА_2 (син) та ОСОБА_3 (онук).
Позивач зазначає, що процес реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в її квартирі відбувався без її відому. Дану дію незаконно здійснив ОСОБА_2 , з метою подальшого набуття права власності на квартиру (після її смерті).
Відповідно до Акту обстеження матеріально - технічних умов проживання власника житла, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований її син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 , які ніколи не проживали та не проживають за даною адресою (поточне місце проживання сина та онука: АДРЕСА_3 ).
Тобто, постійне місце проживання її онука знаходиться за адресою місця проживання сина та його дружини ( АДРЕСА_3 ). Її син ОСОБА_2 перебуває в законному шлюбі з ОСОБА_4 , та останні володіють нерухомим майном - дві квартири та приватним будинком, тобто її онук ОСОБА_3 , має альтернативну, крім її, житлову площу для проживання та реєстрації.
Про реєстрацію місця проживання онука ОСОБА_3 в її квартирі, вона дізналась коли подавала заяву про реєстрацію місця проживання її другого сина приблизно пів року назад.
Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає їй, як власнику житла, значних матеріальних збитків.
Відповідач заважає їй вільно користуватись та розпоряджатись належним їй на праві приватної власності квартирою та в добровільному порядку виселятись (змінювати місце реєстрації) себе та свого сина не збирається.
В ОСОБА_2 та його дружини є власне нерухоме майно включаючи квартиру за адресою АДРЕСА_3 , в якій вище зазначені особи проживають, та у встановленому законом порядку можуть зареєструвати місце проживання себе та своїх дітей в даній квартирі.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Частина 3 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце. проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
До досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них), а також враховуючи те, що дитині Відповідача, що зареєстрований за адресою позивача, 3 роки він не може самостійно вирішувати питання проживання та реєстрації, а також не може виступати стороною у справі, також враховуючи специфіку даних відносин, оскільки Позивач звертається з позовом про виселення та зняття з реєстрації Відповідача та його сина, Позивач просить суд скасувати державну реєстрацію місця проживання Відповідача та його малолітнього сина.
Позивач просить виписати (зняти з реєстрації місця проживання) відповідача ОСОБА_2 з житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та його малолітнього сина ОСОБА_3 , з житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як таких, що втратили право користування квартирою.
У послідуючому позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог,відповідно до яких позивач просить визнати ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_3 такими,що втратили право користування житловим приміщенням-квартирою,що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилась,подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності,позов просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи повідомлений належним чином,причину неявки до суду не повідомив,відзив на позовну заяву не подав,у зв`язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»
Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
У судовому засіданні встановлено,що позивач по справі є співвласником квартири АДРЕСА_4 .Іншим співвласником даної квартири є відповідач по справі ОСОБА_2 .Наведені обставини справи підтверджуються копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.02.1999 р (а.с.8).Згідно зазначеного свідоцтва вбачається,що квартира АДРЕСА_4 належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до Довідки виданою Комунальним підприємством «УЖКГ» Ірпінь»» від 14.01.2019 року, в вище зазначеній квартирі зареєстровано позивач,відповідач та ОСОБА_3 (а.с.19).
Позивач просить визнати відповідачів такими,що втратили право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 ,при цьому будь-яких доказів на підтвердження тих обставин,що позивач є власником квартири АДРЕСА_5 ,а також доказів тих обставин,що відповідачі по справі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 до суду надано не було.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»
від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч 2 ст. 405 ЦК України «член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.»
Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жили приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою.»
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи,що позивачем по справі не було надано доказів тих обставин,що вона є власником квартири АДРЕСА_5 ,а також не надано доказів тих обставин,що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та не проживають відповідачі по справі,суд відмовляє позивачу у даному позові.
Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
На підставі ст.405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -
ОСОБА_1 у позові відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання даного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду направити сторонам по справі для відома.

Суддя: С.І. Оладько