Дата документу 01.09.2020 Справа № 2-4200/10
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-4200/10 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/2365/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «МетаБанк» на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2020 року про відмову в задоволенні заяви Акціонерного товариства «МетаБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року позов ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» 3416,03 грн. суми боргу за кредитним договором, 51 грн. судових витрат по сплаті державного мита, 120 грн. ІТЗ, всього в розмірі 3587,03 грн.

В травні 2020 року АТ «МетаБанк» звернулось до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування вимог зазначило, що заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2010 року на адресу АТ «МетаБанк», що є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань ПАТ «МетаБанк», не надходило, у зв`язку з чим за зверненням стягувача 23 березня 2020 року судом видано та направлено на адресу стягувача заочне рішення суду та виконавчий лист щодо боржника зі строком пред`явлення виконавчого листа до виконання до 02 жовтня 2013 року. Оскільки виконавчий лист був наданий після встановленого строку для його пред`явлення вважало, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин.

На підставі зазначеного просило поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1 , який виданий Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 23 березня 2020 року у справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №71 від 09 серпня 2007 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованості в розмірі 3416,03 грн., суми судових витрат в розмірі 51 грн. та ІТЗ в розмірі 120 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви АТ «МетаБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, АТ «МетаБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ухвалення заочного рішення суду за відсутності представника банку, неотримання копії заочного рішення суду, неможливість пред`явити виконавчий лист через його відсутність у стягувача, неналежну оцінку судом доводів заяви, просило скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Положеннями ст..375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року, чинного на час набрання рішенням законної сили, (далі - Закон №606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За загальним правилом за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Проте, якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом (ст.368 ЦПК України в редакції на час набрання рішенням законної сили).

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Отже строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі становив один рік.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавчого провадження» (в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання) передбачено, що суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суді застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Герін проти Франції» від 29 липня 1998 року п.37).

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, тим чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув позов ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ухвалив рішення суду від 21 вересня 2010 року про задоволення позову(а.с.29).

Позивач ПАТ «МетаБанк» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки представника позивача (а.с.25).

Матеріали справи містять заяву представника ПАТ «МетаБанк» про розгляд справи у відсутність позивача та ухвалення заочного рішення (а.с.27).

Копія судового рішення направлялась позивачу (а.с.30).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується заявником, що протягом майже 10 років після ухвалення судового рішення позивач не звертався до суду для отримання виконавчого листа.

Вперше із заявою про отримання виконавчого листа Акціонерне товариство «МетаБанк» звернулось до суду 02 травня 2020 року та направило до суду заяву про поновлення строку для його пред`явлення до виконання, в якій посилалось на те, що Акціонерне товариство «МетаБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ МетаБанк», на його адресу не надходило рішення суду та виконавчий лист (а.с.319-41).

За загальними правилами поважні причини пропуску строку законом не передбачені, ці обставини оцінюються судом в залежності від конкретної справи та з урахуванням основних положень цивільного судочинства.

Акціонерне товариство «МетаБанк» не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій стягувачем у визначений законом строк, а також заявником не надано доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість первісного стягувача та його правонаступника вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, визначені чинним законодавством України.

Як стягувач, так і боржник у виконавчому проваджені, вправі сподіватись на виконання регламентованих Законом України «Про виконавче провадження» дій в межа визначеного строку.

Отже, з огляду на принцип своєчасності відправлення правосуддя, невід`ємною частиною якого є процедура виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу.

На підставі викладеного, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин на підтвердження факту втрати виконавчих листів та поважність причин пропуску строків їх пред`явлення до виконання, заявник жодних доказів на підтвердження своїх вимог не надав, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 вересня 2020 року

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова