Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2609/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б.

у цивільній справі №285/2609/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , про стягнення процентів за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з ОСОБА_2 проценти за договором позики від 27.03.2013 року за період з 27.05.2013 року до 27.06.2014 року в розмірі 84 240 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 27.03.2013 року ОСОБА_2 позичив у неї кошти в сумі 64 800 грн., за користування якими позичальник зобов`язувався сплачувати 10% від суми позики. Проценти нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної суми позики, про що було складено розписку. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув суму позики, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості згідно розписки від 27.03.2013 року. Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3 липня 2013 року, залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року (справа № 285/2310/13-ц), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 27.03.2013 року в сумі 71 280 грн. (64 800 грн. заборгованість за договором позики та 6 480 грн. процентів за користування коштами, нарахованих станом на 22.05.2013 року). Однак ОСОБА_2 в добровільному порядку рішення суду не виконує, заборгованість за договором позики та проценти не повертає. У зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом.

У зв`язку з визнанням ОСОБА_2 недієздатним та призначенням опікуна ОСОБА_1 , останнього залучено до участі у справі (а.с.207,209).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з опікуна ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 проценти за договором позики (розписки) від 27 березня 2013 року, за період з 28 травня 2013 року по 27 червня 2014 року, в сумі 84 240,00 грн. та судові витрати в розмірі 842,40 грн.

У поданій інтересах ОСОБА_2 апеляційній скарзі ОСОБА_1 в просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що в порушення вимог ст.ст.48,51 ЦПК України він не є стороною в цивільному процесі (відповідачем) і з нього, як із законного представника суд першої інстанції не мав права стягувати проценти. Апелянт вважає, що при ухваленні рішення судом не враховано, що розписка про отримання коштів датована 27.03.2013 року, проценти нараховані за 2013-2014 роки, рішення про визнання батька недієздатним набрало чинності у 2017 році, а рішення про призначення його опікуном набрало законної сили 27.09.2018 року. Крім того, вказує, що згідно діючого законодавства грошові зобов`язання фізичної особи, яка визнана судом недієздатною, виконуються її опікуном за рахунок майна такої фізичної особи. Проте, таких вимог до нього як опікуна відповідача позивачка не заявляла. Також судом першої інстанції під час розгляду справи не вирішувалось питання, яким майном володіє недієздатний ОСОБА_2 .

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.03.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в розмірі 64 800 грн. за користування коштами позичальник зобов`язався сплачувати 10% від суми позики. Проценти нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної суми позики, про що було складено розписку. У розписці не встановлено строку повернення коштів (а.с.6).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3 липня 2013 року, залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року (справа №285/2310/13-ц), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за (розпискою) договором позики від 27.03.2013 року в сумі 71 280 грн. (64 800 грн. заборгованість за договором позики та 6 480 грн. процентів за користування коштами, нарахованих станом на 22.05.2013 року) (а.с.9-12).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано недієздатним (а.с.207).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 вересня 2018 року опікуном над недієздатним ОСОБА_2 призначено ОСОБА_1 (а.с.210).

Рішенням Богунського районного суду від 11 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики (розписки) від 27.03.2013 року - недійсною та стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с.180,184).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 не виконав свої грошові зобов`язання, не повернув кошти згідно розписки та проценти, то після визнання вказаної особи недієздатною, такий обов`язок покладається на опікуна цієї особи. А тому проценти за договором позики (розписки) від 27.03.2013 року підлягають стягненню з опікуна боржника.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно з статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В даному випадку за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату 10%, виходячи з фактичної суми позики.

Відтак, позичальник мав повертати позивачці борг і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Відповідно до змісту ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою вже було пред`явлено вимогу про стягнення боргу та нарахованих на нього відсотків в судовому порядку. Зокрема, рішенням суду від 3 липня 2013 року, яке набрало законної сили та є чинним, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за (розпискою) договором позики та відсотки за користування коштами, нарахованими станом на 22.05.2013 року, про що зазначалося вище.

В такому випадку у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, суд на це уваги не звернув та не врахував, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що позичальник визнаний недієздатним та йому призначено опікуна.

Згідно зі ст.67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до абз.п.99.3 ст.99 Податкового кодексу України опікун недієздатної особи виконує грошові зобов`язання, що виникли на день визнання її недієздатною та/або погашає податковий борг за рахунок майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом, такої фізичної особи.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.15 СК України майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Разом з тим, судом першої інстанції не з`ясовано, чи має позичальник майно, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги позикодавця.

За наведених обставин висновки суду про обгрунтованість позову із заявлених підстав є передчасними.

У зв`язку з наведеним та відповідно до положень п.п.1,3 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_1 , про стягнення процентів за договором позики.

Стягнути ОСОБА_3 в дохід держави 1263,6 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: