Номер справи 623/3104/20
Номер провадження 2/623/890/2020
РІШЕННЯ

іменем України

05 жовтня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі головуючого судді Герцова О.М.

з участю секретаря судового засідання Рзаєвої І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа: виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зняття арешту із майна, посилаючись на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 ,після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через те, що на квартиру накладено арешт. Представником відповідача повідомлено про неможливість надання довідки щодо наявності обмежень по нерухомому майну, оскільки той не є стороною виконавчого провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, до початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву про зняття арешту, просила проводити розгляд справи в її відсутність, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду.

Представник третьої особи в засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, причини неявки суду не повідомляв.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Актуально інформації про державну реєстрацію обтяжень від 19.01.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження виданий Відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного упраіління юстиції Харківської області, видавник Харіна Я.І. (а.с.8).

Начальником відділу ДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Банніковим А. від 07.07.2020 року за вих. №45321 повідомлено, що ОСОБА_1 не має законних підстав для надання інформації, оскільки не є стороною виконавчого провадження або його представником. (а.с.9).

У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 12.03.2018 року вказано відомості про померлу особу: ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.10).

Представником відповідача до суду надано наступні копії постанов: ВП №49843007 постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ІКПТМ заборгованості за послуги теплопостачання у сумі 15667,00 гривень; ВП №49843007 постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 19.01.2016 року, якою постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 15667,00 гривень; ВП №49843007 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а вжиті державним виконавце заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Боржник не працює, пенсії не отримує. Виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Ч. 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження`арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Наведена норма вказує на виключне право державного виконавця як посадової особи органу державної влади щодо накладення арешту на майно боржника саме під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні.

Разом із тим, ч.ч. 4,5 ст. 59 вказано Закону містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту майна.

Так, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пунктом 7 частини 1статті 47 Закону України « Про виконавче провадження`в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ( 27.07.2015 року) встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 5 вказаної вище статті встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановленихстаттею 22 цього Закону.

Положеннями п.ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановленихстаттею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов?язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов?язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати заборгованості за виконавчим провадженням, у зв"язку з чим підстав для зняття арешту з майна судом не вбачається.

Також слід зазначити, що положеннями ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, з відповідача не стягується у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст.12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа: виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області про зняття арешту з майна - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.М.Герцов

Повний текст рішення виготовлено 08 жовтня 2020 року.