КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Волинською Вікторією Іванівною, яка діє на підставі договору, на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме встановити її особу та встановити, що вона перебувала в громадянстві колишнього СРСР станом на 24.08.1991.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що вона народилася і проживала на території Азербайджанської РСР до 1990 року, де нею був отриманий паспорт. В 1990 році вона приїхала на постійне проживання в Україну - в смт Бородянка Київської області, де і проживає по даний час. На той час у неї був паспорт громадянки СРСР, який нею був зданий до Бородянського паспортного столу в 1996 році, коли здійснювався обмін радянських паспортів на українські, проте паспорт громадянки України їй так і не видали.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03.12.2018 було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що вона постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 і по теперішній час. Разом з тим, додатковим рішення Бородянського районного суду Київської області від 06.03.2018 у задоволенні заяви про встановлення особи залишено без задоволення. Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що саме до компетенції міграційної служби належить питання встановлення особи, яку не було розпочато, тому звернення заявника до суду в порядку окремого провадження передчасно.

У вересні 2019 року заявниця знову звернулась до Головного управління міграційної служби з питанням про встановлення особи з заявою про втрату паспорта, надавши необхідний пакет документів разом із рішенням суду від 03.06.2018 та 06.03.2018. Однак, документи було повернуто з роз`ясненням про необхідність заявнику надати довідку про реєстрацію особи громадянином України, для чого необхідно звернутись із заявою про встановлення належності до громадянства, а не з заявою про втрату паспорта.

На неодноразові звернення ОСОБА_1 до Головного управління міграційної служби з заявами про встановлення належності до громадянства, останнім було надано відповідь про те, що в зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року та відсутністю інших документів, які б посвідчували особу, неможливо надати інформацію на підставі яких документів встановлено особу та належність до громадянства СРСР, рекомендовано звернутися до суду.

Отже, від встановлення вищезазначених фактів, що мають юридичне значення залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутися до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства України (а.с. 1-6).

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16.06.2020 відмовлено у відкритті провадження (а.с. 33-35).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті провадження та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що суддя передчасно та помилково відмовив у відкритті провадження, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що між сторонами існує спір про право. Відповідь органу міграційної служби від 04.03.2020 № 80.3223-63/80.3223.1-20 не свідчить про наявність спору між сторонами, а навпаки, сама служба рекомендує звернутись до суду з питанням встановлення особи та встановлення належності заявника до громадянства СРСР (а.с. 39-43).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу з викладений в ній підстав та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Бородянським районним судом Київської області вже прийнято рішення про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991, а органами міграційної служби рішення суду до уваги не приймається, тому суд вважав в даному випадку наявність спору про право.

Але погодитись з такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась в Азербайджанській РСР 03.11.1960, де проживала разом із сім`єю до 1990 року. В 1990 році, разом із сім`єю брата приїхала на постійне місце проживання до України в смт. Бородянка Київської області. На той час в неї був паспорт зразка СССР серія НОМЕР_1 , виданий Мартунівським райвиконкомом Азербайджанської ССР, приблизно у 1976 році, який був зданий до Бородянського паспортного столу в 1996 році, коли міняли Радянські паспорта на Українські, однак паспорт громадянина України видано не було.

Згідно відповіді ГУ з питань громадянства Республіки Азербайджан від 21.09.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є громадянкою Азербайджанської Республіки (а.с. 13).

Відповідно відповіді Міністерства внутрішніх справ Азербайджанської Республіки від 15.11.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться прописаною чи виписаною на території Азербайджанської Республіки (а.с. 14).

Листом від 09.10.2018 за № 19/1455 2018 міграційна служба повідомила про необхідність надати рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 та встановити особу заявника в судовому порядку (а.с. 15).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03.12.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 (а.с. 10).

Додатковим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 06.03.2019 заяву ОСОБА_1 про встановлення особи залишено без задоволення (а.с. 11-12).

Листом від 17.09.2019 № 19/1215 Головне управління міграційної служби повернуло заяву про втрату паспорта з наданими документами, та роз`яснено про необхідність заявнику надати довідку про реєстрацію особи громадянином України для чого необхідно звернутись з заявою про встановлення належності до громадянства, а не з заявою про втрату паспорта (а.с. 16).

Листом від 01.10.2019 № 19/1246 міграційна служба повернула заяву про встановлення належності до громадянства України, в зв`язку з відсутністю копії паспорта зразка колишнього СРСР та інших документів з фотокарткою, в разі його втрати, для встановлення особи (а.с. 17).

Листом від 04.03.2020 № 80.3223-63/80.3223.1-20 міграційною службою повідомлено про те, що в зв`язку з втратою заявником паспорту зразка 1974 та відсутністю інших документів. Які б посвідчували особу, неможливо надати інформацію на підставі яких документів встановлено особу та належність до громадянства СРСР та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 18).

Згідно з ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 закону України «Про громадянство України» особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом президента України від 27.03.2001 № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що у разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

В зв`язку з вищезазначеним, та враховуючи те, що заявник є повнолітньою особою, архівні матеріали країни походження заявника не збереглися в зв`язку з військовим конфліктом на території Азербайджанської РСР, та рекомендацією міграційної служби встановити особу в судовому порядку, оскільки на законодавчому рівні відсутні нормативно-правові акти, які б надавали можливість міграційної службі встановлювати особу для осіб, які не є громадянами України, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність між сторонами спору про право.

Крім того, відмовляючи у відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 з наведених підстав, суду необхідно було зазначити стосовно якого конкретно права існує спір, і хто є його сторонами.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 315, 367, 368, 371, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Волинською Вікторією Іванівною, яка діє на підставі договору задовольнити.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 02 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський