Справа № 357/252/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого, діє законний представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого, діє законний представник ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини.

Факт родинних відносин з їхнім батьком підтверджується свідоцтвами про народження, де у графі батько записаний ОСОБА_2 .

18 лютого 1997 року їх батько ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 18.02.1997 року.

У період шлюбу а саме з 17.06.2014 року їх батько разом з його дружиною ОСОБА_5 придбали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується копією договору купівлі продажу квартири, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 червня 2014 року, та інформацією з державного реєстру речових прав від 11 грудня 2019 року. За згодою їхнього батька та чоловіка оформили право власності на квартиру на ім`я його дружини ОСОБА_5 .

За вимогами ст. 60 Сімейного кодексу України придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , оскільки їх батько перебував у шлюбі з ОСОБА_5 проживав разом, мав з нею спільний бюджет та вів сумісне господарство. Вказане майно було придбане за спільні грошові кошти та є спільним майном подружжя. Частки подружжя у вказаній квартирі є рівними, кожному належить 1/2 частина вказаної квартири по праву спільної сумісної власності.

Таким чином їхньому батькові за життя належала 1/2 означеної квартири на підставі договору купівлі продажу від 17.06.2014 року.

Після смерті батька вони його діти звернулися у Веселівську нотаріальну контору за місцем реєстрації спадкодавця з приводу оформлення спадщини. Було заведено спадкову справу № 08/2016 приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області Глоба В.І.

Так, вони є спадкоємцями першої черги після смерті батька. Вказаний факт підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09 лютого 2016 року.

Крім них, після смерті батька був ще один спадкоємець першої черги - його дружина (переживше подружжя) ОСОБА_5 , однак вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до її свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 14 березня 2017 року. За її життя вони не встигли оформити батьківську спадщину на частину означеної квартири.

Він особисто здійснив похорон та поминки дружини його батька.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне її майно, в тому числі й на спірну квартиру.

У встановлений законом строк, він і відповідачка по справі ОСОБА_4 звернулися до нотаріальних контор із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідачка по справі є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 та спадкоємцем третьої черги після ОСОБА_5

24 січня 2018 року державним нотаріусом Веселівської державно нотаріальної контори Запорізької області Дзябко М.1. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадщини після батька ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що право власності за спадкодавцем не зареєстровано, він не має правових підстав визначати право власності самостійно за спадкодавцем, якщо дане право не має державної реєстрації, а також йому не зрозуміло яку саме згоду надавав чоловік ОСОБА_2 в договорі купівлі продажу.

Хоча, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 червня 2014 року, виданого за наслідками реєстрації права власності, що виникло на підставі договору купівлі продажу від 17 червня 2014 року чітко зазначено вид спільної власності: спільна сумісна.

За вимогами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

У даний момент у них відсутня можливість оформити спадщину на спадкове майно, оскільки нотаріусом їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що право власності на означену квартиру за батьком не зареєстровано.

Просили суд визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судові витрати стягнути з відповідачки на користь позивачів.

Ухвалою судді від 25 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою судді від 24 березня 2020 року витребувано з Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію спадкової справи № 230/2017, заведену щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та з Запорізького обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи № 08/2016 заведену приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області Глобою Валерієм Івановичем після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

На виконання вищезазначеної ухвали, суду надано належним чином завірені копії спадкових справ.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачі не з`явилися, представником - адвокатом Скворцовою О.В. надано заяву, яка отримана судом 05.10.2020 року за вх. № 38211, в якій остання просила судове засідання по вказаній справі проводити у відсутність позивачів та їх представника, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Підтримують письмові пояснення надані у попередньому судовому засіданні.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача - адвокат Любченко Н.Ю. про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Оскільки представник відповідача отримала розписку в приміщенні суду 04.08.2020 року, відповідач та її представник належним чином та завчасно повідомлені про розгляд даної справи.

Заяв та клопотань на адресу суду від останніх не надходило.

В судовому засіданні, яке відбувалося 04 серпня 2020 року, на якому були присутні учасники судового розгляду, а саме: представник позивачів та представник відповідача, останніми було надано пояснення стосовно позовних вимог, що підтверджується відповідним протоколом судового засідання.

Третя особа Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, повідомлені належним чином.

Враховуючи, що сторонами було надано пояснення та докази по даній справі, суд приходить до висновку про можливість продовження розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи надані сторонами пояснення в судовому засіданні 04.08.2020 року, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи повторним свідоцтвом про смерть, виданого 14 липня 2016 року Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

З 18 лютого 1997 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 18.02.1997 року.

У період шлюбу, а саме з 17.06.2014 року, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 придбали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 червня 2014 року, та інформацією з державного реєстру речових прав від 11 грудня 2019 року.

Право власності на вказану квартиру було оформлено на ім`я дружини ОСОБА_5 .

З наявної в матеріалах справи заяви, яка була надана ОСОБА_2 компетентним органам, нотаріально посвідчена від 22 травня 2014 року, останній надав згоду дружині - ОСОБА_5 , на купівлю за їхні спільні кошти квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за ціну та на умовах йому відомих та з подальшим оформленням договору на ОСОБА_5 .

Також, наявний в матеріалах справи договір купівлі-продажу квартири від 17 червня 2014 року містить відображення того, що ОСОБА_5 , як покупець квартири діє за згодою чоловіка ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва по смерть, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво видане 14 березня 2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина.

За вимогами ст. 60 Сімейного кодексу України придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , оскільки подружжя перебувало у шлюбі, а майно було придбане за спільні грошові кошти.

Зазначене не спростоване в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи.

Померлий ОСОБА_2 є батьком позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження, де у графі батько записаний ОСОБА_2 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09 лютого 2016 року, позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті батька.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги є також дружина останнього - ОСОБА_5 , однак остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вищезазначене.

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області Глоби В.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з чим було заведена спадкова справа за № 08/2016.

Також, відповідач по справі ОСОБА_4 звернулася до Першої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 230/2017.

24 січня 2018 року державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області Дзябко М.1. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадщини після батька ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що право власності за спадкодавцем не зареєстровано, він не має правових підстав визначати право власності самостійно за спадкодавцем, якщо дане право не має державної реєстрації, а також йому не зрозуміло яку саме згоду надавав чоловік ОСОБА_2 в договорі купівлі продажу.

Звертаючись до суду позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зазначали, що їм, як спадкоємцям після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_2 за законом належить по 1/4 частини кожному квартира за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, а тому просили визнати за ними право власності в зазначених частках.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п.3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Отже, факт родинних зв`язків між позивачами та померлим підтверджується вищезазначеними документами, сводоцтвами про народження.

До складу спадщини після померлого увійшла належна йому 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка як зазначено вище, була придбана в період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та яка була оформлена на ОСОБА_5 .

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Жодного доказу та судового рішення щодо належності вищевказаного майна на праві особистої власності ОСОБА_5 матеріали справи не містять та відповідно не надано.

Крім того, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2014 року, виданого за наслідками реєстрації права власності, що виникло на підставі договору купівлі продажу від 17 червня 2014 року в якому зазначено вид спільної власності, як спільна сумісна.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у спільній сумісній власності на спірну квартиру належала 1/2 частка.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Встановлено, що ОСОБА_3 діє в інтересах ОСОБА_2 , як законний представник, оскільки згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є матір`ю останнього.

Встановлено, що на час відкриття спадщини позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був малолітньою особою та у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину. Відмови від прийняття спадщини згідно зі ст. 1273 ЦК України не було. А безпосередньо позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області у в строки передбачені ст. 1270 ЦК України.

З наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_5 , що міститься в спадковій справі № 98/2016, копія якої надана на виконання ухвали суду вбачається, що остання даною заявою зверталася до компетентних нотаріальних органів, в якій зазначала, що на спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_2 за законом не претендує та не заперечує проти отримання свідоцтв про право на спадщину за законом спадкоємців що прийняли спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Тому, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження тому, що позивачі, які є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 мають право на спадщину в порядку спадкування за законом на квартиру за АДРЕСА_1 , оскільки 1/2 її частини належала померлому, так як вказана квартира була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період шлюбу.

Оскільки права власності на вищевказану спірну квартиру було зареєстровано за померлою ОСОБА_5 , позивачі позбавлені можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 1/2 частини вищевказаної квартири в позасудовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так як визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину на частку квартири після смерті батька, суд беручи до уваги, що позивачі згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вважає що їх позовні вимоги щодо визнання за ними в порядку спадкування права власності на 1/4 частину спірної квартири за кожним ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Тому, з відповідача ОСОБА_4 на користь кожного з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню понесенні останніми при зверненні до суду судові витрати в розмірі 768,40 гривень, понесення яких документально підтверджено ( а. с. 3 ).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 328, 355, , 368, 1216, 1218, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 128, 133, 141, 247, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого, діє законний представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 гривень ( сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок ).

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 768,40 гривень ( сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( адреса проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 );

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ), в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 );

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_6 );

Третя особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області ( адреса знаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Банкова, буд. 5 ).

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов