Суддя першої інстанції Максютенко О.А.
Провадження № 22-ц/812/1600/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Миколаїв Справа № 484/1055/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») до ОСОБА_1 про стягнення страхової виплати,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 29 липня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного добровільного страхування, який передбачав страхування автомобіля «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності (страхова сума) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за цим договором складає 50 000грн, відповідно до п. 8.3 вищезазначеного договору. Безумовна франшиза за даним договором становить 500 грн.

26 квітня 2017 року у с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

27 квітня 2017 року до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся ОСОБА_1 із заявою про настання страхового випадку.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь відповідача в розмірі 49 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4588 від 24 травня 2017 року.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, яка відбулась 26 квітня 2017 року було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша»), згідно Полісу ОСЦВ № АК/5887056.

Позивач звернувся до страхової компанії винуватця ДТП ОСОБА_2 із заявою про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

У відповідь отримали листа від 5 травня 2017 року із повідомленням про те, що ПрАТ «СК «Перша» виконано своє зобов`язання щодо врегулювання ДТП від 26 квітня 2017 року, шляхом виплати безпосередньо відповідачу страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5887056 у розмірі 100 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 51063 від 11 серпня 2017 року.

Отже відповідачем було отримано страхове відшкодування за одним страховим випадком одразу від двох страхових компаній, що є неприпустимим.

Звернення на адресу відповідача про повернення суми виплаченого страхового відшкодування було залишено без відповіді.

Посилаючись на викладене на норми ст. 1212 ЦК України, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просило стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 травня 2019 року з урахуванням виправленої ухвалою того ж суду від 27 листопада 2019 року описки, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. та судовий збір.

Ухвалою того ж суду від 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодившись з доводами позивача, дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинен повернути позивачу сплачене ним на виконання зобов`язання за договором добровільного страхування страхове відшкодування, як майно, що зберігається без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1212 ЦК україни.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції, отримавши інформацію від місцевих органів влади про відсутність відомостей щодо відповідача ОСОБА_3 повинен був прийти до висновку щодо неналежності відповідача. Внаслідок такої ситуації суд, вирішуючи питання про відкриття провадження, відповідно до вимог ст.187 ЦПК України, зобов`язаний був врахувати інформацію відповідного органу реєстрації місця проживання фізичної особи. Таким чином визначити склад учасників процесу.

В ситуації, яка мала місце в даній справі, відповідачем було визнано іншу особу з іншим ім`ям та по-батькові, чим суд позбавив його права реалізувати свої процесуальні права.

Всі судові повідомлення про дату, час і місце судового засідання, в тому числі і копії позову із доданими до нього документами надсилались судом на ім`я ОСОБА_3 , не зважаючи на те, що він ОСОБА_1 .

В силу того, що він не є особою зазначеною в якості адресата листів, жодного судового повідомлення, копій ухвал суду та позову з додатками, копію рішення, тощо він не отримував, отже відповідач фактично не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання. Не з`явився в судове засідання з поважних причин та йому не було забезпечено реалізацію права на подання відзиву та інших прав, якими наділена сторона у цивільній справі.

Вказані обставини є підставою для перегляду судового заочного рішення.

Крім того, 20 листопада 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», після отримання в червні 2019 року виконавчих листів, які було видано судом, звернулась із заявою про виправлення описки у рішенні суду. Ухвалою суду описку було виправлено. У виконавчих документах описки не виправлялись, в них боржник зазначений як ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП було пошкоджено його автомобіль, який було зареєстровано відповідно до договору страхування наземного транспорту.

Видом страхування визначено сторонами - КАСКО, тобто добровільне страхування наземного транспорту, яке передбачає страхування транспортного засобу від ризиків, що пов`язані з його експлуатацією.

Отже, коли 26 квітня 2017 року відбулась страхова подія, то ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в силу ст. 979 ЦК України здійснило страхову виплату, чим виконало зі свого боку умови договору страхування, укладеного між сторонами 29 липня 2016 року.

Страхові відшкодування здійсненні за різними видами страхування, а саме страхування наземного транспорту, ПрАТ «СК «Перша» здійснено виплату за видом страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного добровільного страхування № RZ008820, який передбачав, зокрема, страхування автомобіля «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності (страхова сума) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за цим договором складає 50 000грн, відповідно до п. 8.3 вищезазначеного договору.

Безумовна франшиза за даним договором становить 500 грн, згідно п.8.3 договору страхування.

Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором складає 50 000 грн, згідно п. 8.3 вказаного договору.

26 квітня 2017 року у с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

27 квітня 2017 року відповідач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 06 травня 2017 року розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 117 787 грн. 74 коп.

На підставі вказаного звіту, 22 травня 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування, складений страховий акт № UA034/L01/02, за яким ДТП була визнана страховим випадком та прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн.

24 травня 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за платіжним дорученням № 4588 здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн.

Цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП було застраховано у ПрАТ «СК «Перша», згідно Полісу ОСЦВ № АК/5887056 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до ПрАТ «СК «Перша» з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_3 в порядку регресу.

ПрАТ «СК «Перша» листом від 05 травня 2018 року повідомлено позивача про виплату такого страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн та роз`яснено, що на звернення потерпілого ОСОБА_1 , який надав усі законодавчо визначені документи, страхова компанія на виконання своїх зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатила страхове відшкодування за фактом ДТП від 26 квітня 2017 року.

Одним із доводів апеляційної скарги є аргументи про необізнаність відповідача про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції внаслідок неналежного повідомлення відповідача.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків національного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 24 Рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 Рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України ( № 2)» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на публічний розгляд справи позбавлене сенсу, якщо сторона, яка бере участь у справі, не повідомляється про судовий розгляд з таким розрахунком, що особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд, у тому випадку, якщо особа вирішить скористатися своїм правом, передбаченим національним законодавством (пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі «Яковлєв проти Російської Федерації»).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Як встановлено матеріалами справи, провадження у справі відкрито судом першої інстанції 15 березня 2019 року та справа призначена до розгляду у порядку спрощеного провадження на 11 год. 15 квітня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін.

За ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями за адресою місця проживання особи чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.

Судова повістка-повідомлення повинна містити найменування та адресу суду, назву справи, зазначення процесуального статусу особи, яка повідомляється, вказівку по те, яку дію буде вчинено, місце, дату і час її вчинення, а також про те, що участь у її вчиненні для цієї особи не є обов`язковою (ч. 3 ст. 129 ЦПК України).

Якщо разом із судовою повісткою надсилаються копії відповідних документів, у повістці повинно бути зазначено, які документи надсилаються і про право особи, яка повідомляється, подати заперечення та відповідні докази на їх підтвердження (ч. 4 ст. 129 ЦПК України).

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду (ч. 2 ст. 130 ЦПК України).

З огляду на наявні у справі матеріали та докази колегія судів вважає встановленим факт неналежного повідомлення відповідача судом першої інстанції про розгляд справи у відповідності до зазначених вимог ЦПК України. Суд першої інстанції помилково вважав належним повідомленням ним відповідача про відповідний судовий розгляд, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ст.ст. 12, 43, 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України такі порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Отже, заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що страхове відшкодування, виплачене ОСОБА_1 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»» за договором добровільного страхування внаслідок настання страхового випадку, підлягає поверненню як безпідставно набуте майно.

Між тим з такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

За своєю суттю договір № RZ008820 від 29 липня 2016 року є добровільним страхуванням, що передбачає виплату страхового відшкодування з боку ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 .

Договір страхування це цивільно-правовий договір, згідно з яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати Інші умови договору. Згідно зі ст. 8 Закону України « Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі; страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, при цьому страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»). Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як встановлено, відповідач не є особою винною у заподіяній шкоді, та не перешкоджав позивачу у стягненні збитків з винної особи, а відшкодування було здійснено добровільно на підставі договору добровільного страхування № RZ008820 та з дотриманням порядку виплати, на основі договору та страхового акту.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 зроблено висновок, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Про таке застосування зазначених норм матеріального права наголошується в постановах Верховного Суду у справі № 336/337/16-ц від 09 січня 2019 року у справі № 686/7231/16-ц від 07 серпня 2019 року.

Отже, з огляду на встановлені обставини та наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені за договором добровільного страхування № RZ008820. Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки також не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не з`ясував характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не перевірив предмета і підстав поданого позову, внаслідок чого зробив неправильний висновок про задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача, а витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхової виплати у розмірі 49 500 грн. відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 2 881 грн. 50 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 29 вересня 2020 року.