Справа №443/1075/20
Провадження №2/443/1072/20
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09 вересня 2020 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Ухвалою від 21.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що в порушення вимог пункту 3 частини 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено ціни позову, оскільки позов підлягає грошовій оцінці. Крім цього, позивачем допущено порушення вимог частини 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки не додано до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Позивачу надано строк п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви (шляхом подання позовної заяви з виправленими недоліками, подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі).

На виконання цієї ухвали позивачем 08.09.2020 надано обґрунтування щодо звільнення від сплати судового збору та вказано про зазначення ціни позову у позовній заяві.

Суд, вивчивши аргументи позивача, доходить висновку, що позивачем не виконано в повній мірі вимоги ухвали суду від 21.08.2020.

Так, згідно з положеннями статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 175 ЦПК України визначає обов`язкові елементи, які повинна містити позовна заява, а стаття 177 ЦПК України документи, які позивач повинен додати до позовної заяви. Серед таких документів, законодавець визначає документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частина 4 ст. 177 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору надано документ копію посвідчення ветерана війни учасника бойових дій (а.с.14).

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (№3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Позивач звернувся до суду з позовом з приводу поділу майна подружжя і такий позов, на переконання суду, не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій.

Покликання позивача на подібні правові позиції щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає помилковими, оскільки в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 21.08.2020 суд покликався на правову позицію Великої Палати Верхового суду, висловлену 6 травня 2020 року у справі №9901/70/20, яка є останньою в порівнянні з наведеними позивачем правовими позиціями Великої Палати Верхового Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду. З огляду на викладене та зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17 саме остання правова позиція Великої Палати має враховуватися судом, що ним і зроблено.

Інших аргументів наявності правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору останнім не наведено.

Таким чином, суд вважає, що позивач не навів обґрунтованих підстав для звільнення його від сплати судового збору і не виконав вимоги ухвали у визначений судом спосіб (шляхом подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі), відтак не усунув недоліки позовної заяви у визначений судом строк.

Суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Приписами частиною 3 статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд, зважаючи на вимоги частини 4 ст. 10 ЦПК України, враховує прецедентне рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Також, суд зазначає, що передбачене частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та з огляду на те, що ухвала про залишення позовної заяви без руху від 21.08.2020 належним чином не виконана, позивачем повністю не усунено недоліки позовної заяви у визначений судом строк, що перешкоджає вирішенню судом питання про відкриття провадження у справі, тому суд вважає, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись частиною 3 статті 185, статтями 260, 261 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя А.І. Павлів