ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4556/20 Справа № 209/718/19 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування - Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування - Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 17 вересня 2010 року по 02 листопада 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбних відносин у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, колишня дружина примусово забрала дитину проживати разом з нею.

З жовтня 2018 року та по теперішній час, ОСОБА_3 перешкоджає йому в спілкуванні з донькою та її вихованні. При цьому жодних поважних причин та підстав для таких перешкод у спілкуванні з дитиною не повідомляє. Він неодноразово намагався побачитися з дитиною, приходив за останнім місцем її проживання, однак позитивних результатів це не дало.

Вважає, що він сумлінно виконує свої обов`язки по вихованню, розвитку та утриманню своєї дитини, тому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод йому у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи його участі у вихованні доньки з можливістю систематичних побачень:

- три рази на рік протягом трьох тижнів кожного дня у відсутності матері дитини без обмеження часом, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою;

- в дні державних свят у відсутності матері дитини без обмеження часом, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою;

- в день народження доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) протягом чотирьох годин підряд у відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою;

- в його день народження ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) протягом чотирьох годин підряд у відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та повертаючи за цією адресою;

- під час спільного відпочинку протягом двох тижнів влітку за відсутності матері дитини, забираючи дитину за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 та повертаючи за цією адресою;

- визначити необмежене спілкування батька з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.

Не погоджуючись з первісним позовом, ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 посилаючись на те, що починаючи з 2018 року і по теперішній час дитина ОСОБА_3 проживає разом з нею, є учасницею народного циркового колективу «Шанс» КП «Міський Палац культури і творчості». З 01 вересня 2018 року являється ученицею 1-Б класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області.

Вказує, що батьківські обов`язки вона виконує відповідально, сім`я має регулярний дохід, відносини в ній будуються на повазі та взаєморозумінні, для дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Причиною розлучення з ОСОБА_1 було його зловживання алкогольними напоями та вживання наркотичних засобів, постійні сварки та як наслідок фізичне і психологічне насилля ОСОБА_1 над членами сім`ї, свідками яких була донька. Наразі дитина не проявляє прихильності до батька, спогади про нього викликають хвилювання та тривогу. Життям дитини ОСОБА_1 не цікавиться, батьківські обов`язки не виконує, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 15 820,61 грн.

Донька перебуває на диспансерному обліку у лікаря-алерголога Центру ПМСД м. Горішні Плавні та потребує диспансерного нагляду у лікаря-алерголога, оскільки наразі проходить алергологічне обстеження, а тому вважає, що задоволення первісного позову суперечить інтересам дитини, може нашкодити її фізичному розвитку та навчальному процесу.

У зв`язку із вищезазначеним, просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування - Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи участі ОСОБА_1 у вихованні доньки з можливістю систематичних побачень:

- три рази на рік під час перших трьох днів осінніх, зимових та весняних канікул, за місцем проживання батька, у відсутності матері, забираючи дитину за місцем її проживання: АДРЕСА_2 , та повертаючи за цією адресою;

- в день народження ОСОБА_1 16 квітня протягом чотирьох годин підряд, починаючи з 15.00 години до 19.00 години в м. Горішні Плавні, у відсутності матері, забираючи дитину за місцем її проживання: АДРЕСА_2 , та повертаючи за цією адресою;

- протягом двох тижнів влітку для організації спільного відпочинку та оздоровлення за вибором батька, у відсутності матері, забираючи дитину за місцем її проживання: АДРЕСА_2 , та повертаючи за цією адресою;

- не обмежувати спілкування батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 засобами телефонного, електронного та інших засобів, зв`язку. В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування - Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано максимально можливим врахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, стану здоров`я, психологічного стану дитини, зайнятості сторін, звичок та розкладу дня дитини, відносин між батьками, їх стосунків, керуючись принципом повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавської міської ради Полтавської області про визначення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим дійшов висновку про необхідністю часткового задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову, оскільки малолітня дитина, яка потребує постійного догляду та турботи на даний час проживає разом з матір`ю, що відповідає інтересам дитини, оскільки позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог та в частині зустрічного позову, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних вимог, із закриттям провадження у справі в указаній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції визначаючи порядок його побачень з донькою, залишив поза увагою вимогу щодо зустрічі з дитиною у її день народження, з урахуванням часу святкування після 17.00 години, та вважає можливим визначити йому час з 13.00 до 17.00 години. Вважає доцільним проводити зустрічі без присутності матері, оскільки саме таке спілкування дозволить дитині самостійно сформулювати думку про батька та не сприймати нав`язану позицію матері. Невірно надана правова оцінка позовним вимогам про можливість визначення побачень під час канікул, оскільки така позиція обґрунтована можливістю спілкуватися протягом трьох тижнів, а не трьох днів, як визначено у рішенні суду першої інстанції. Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову підлягає скасуванню з подальшим закриттям провадження в указаній частині, у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки його цілком влаштовує та обставина, що місце проживання дитини з одним із батьків не визначено, що дає йому змогу приймати участь у вихованні дитини обом батькам.

Вказує на те, що судом першої інстанції не вірно вирішено питання про судові витрати.

13 травня 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувала на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Позивач за первісним позовом зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , працює за кордоном, тому часто і на тривалий час виїзджає працювати за межі України (а.с. 9-10, 12, 13).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження в розмірі 500 гривень щомісяця, починаючи з 12 вересня 2016 року на користь матері ОСОБА_4 , до досягнення дитиною повноліття (а.с.18).

01 березня 2019 року відповідач за первісним позовом уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на прізвище ОСОБА_6 . ОСОБА_5 працює, за місцем роботи характеризується позитивно, його місячний заробіток складає 12 000 грн. (а.с. 53,67, 68, 95).

З 01 серпня 2019 року відповідач за первісним позовом разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , донькою ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 на праві власності належить 1/3 частина вказаної квартири. Донька сторін ОСОБА_3 являється учасницею народного циркового колективу «Шанс» КП «Міський палац культури і творчості», навчається в 1-Б класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області. Мати ОСОБА_7 та вітчим ОСОБА_5 проявляють зацікавленість до навчання доньки в цирковому колективі, відповідально ставяться до навчання дитини в школі, батько ОСОБА_1 жодного разу не з`являвся в школі. Дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря алерголога в Центрі ПСМД м. Горішні Плавні.

Таким чином, судом встановлено, що після припинення сімейних відносин, сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю.

Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На теперішній час між батьками дитини виник спір стосовно участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною.

Згідно висновку, складеного представниками Органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавської міської ради Полтавської області, за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , а також за місцем проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , створені належні умови проживання дитини, які відповідають санітарним нормам, про що були складені відповідні акти обстеження умов проживання від 30 липня 2019 року та 24 липня 2019 року. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавської міської ради Полтавської області вважає доцільним визначити ОСОБА_1 наступний порядок побачень з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щосуботи з 09.00 години до 20.00 години на території м. Горішні Плавні; перебування за місцем проживання батька під час перших трьох днів осінніх, зимових та весняних шкільних канікул; друга половина кожного червня для організації спільного відпочинку та оздоровлення за вибором батька (а.с. 168-170).

Зокрема з представлених суду першої інстанції доказів в їх сукупності та враховуючи пояснення сторін, представників сторін у судовому засіданні, було встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки після припинення між ними сімейних відносин, що й прослідковується в їхніх відносинах і поведінці по відношенні один до одного.

В той же час, судом встановлено, що батькові дійсно чиняться перешкоди з боку матері у його спілкуванні з дитиною.

Частково задовольняючи первісний позов а також зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, будь-який сімейний спір стосовно дитини, має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У положеннях частини 2, 3 статті 157 СК України зазначено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо, зокрема, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зазначає, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів мусить мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їхнього характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції визначаючи порядок його побачень з донькою залишив поза увагою вимогу щодо зустрічі з дитиною у її день народження, з урахуванням часу святкування після 17.00 години, вважає можливим визначити йому час з 13.00 до 17.00 години, спростовується текстом оскаржуваного рішення суду, в якому обгрунтовано наведені підстави для відмови у задоволенні зазначеної позовної вимоги. Крім того, наявність відповідної позовної вимоги не є безумовною підставою для її задоволення.

Доводи апеляційної скарги про доцільність проводення зустрічей без присутності матері, оскільки саме таке спілкування дозволить дитині самостійно сформулювати думку про батька та не сприймати нав`язану позицію матері, не заслуговують на увагу, як такі, що позбавлені юридичного обгрунтування, оскільки надаючи оцінку висновку про участь батька у вихованні малолітньої дитини, суд дійшов висновку про доцільність встановлення батьку часу спілкування з дитиною у відсутності матері.

Посилання в апеляційній скарзі на невірно надану правову оцінку його позовним вимогам про можливість визначення побачень під час канікул, оскільки така позиція обґрунтована можливістю спілкуватися протягом трьох тижнів, а не трьох днів, як визначено у рішенні суду першої інстанції, не заслуговують на увагу оскільки є безпідставними, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, адже суд ухвалюючи рішення виходив насамперед із інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом допущена помилка в зазначенні його адреси, за якою він зареєстрований, не заслуговують на увагу, оскільки в рішенні суду зазначено місце проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування рішення суду з подальшим закриттям провадження в частині зустрічного позову, у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки його цілком влаштовує та обставина, що місце проживання дитини з одним із батьків не визначено, що дає йому змогу приймати участь у вихованні дитини обом батькам, не заслуговують на увагу, оскільки є взаємовиключними та такими, що не грунтуються на нормах права.

Доводи апеляційної скарги в указаній частині висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

З приводу необгрунтованості рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, колегія звертає увагу на наступне.

За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

Таким чином, у розумінні положень ст. 270 ЦПК України позивач не позбавлений можливості клопотати про розподіл судових витрат.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида