П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 556/1231/18

Провадження № 22-ц/4815/6/20

Головуючий у Володимирецькому районному

суді: суддя Поровський В.А.

Рішення суду першої інстанції

ухвалено повним текстом у смт. Володимирець

Рівненської області 06.09.2019

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: ОСОБА_2 ;

відповідач2: Володимирецька районна державна нотаріальна контора Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача адвокат Крестинська Людмила Аполлінаріївна;

відповідача1 адвокат Полюхович Оксана Іванівна;

відповідача2 Килюшик Алла Антонівна;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхніх представників адвокатів Крестинської Людмили Аполлінаріївни і Полюхович Оксани Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Володимирецької районної державної нотаріальної контори Рівненської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування, витребування спадкового майна та зобов`язання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Володимирецька районна державна нотаріальна контора Рівненської області; про визнання договорів дарування недійсними, визнання незаконними і скасування свідоцтв про право на спадщину за законом. Мотивуючи свої вимоги, вказувала про те, що після смерті батька ОСОБА_3 26 квітня 2012 року залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0, 25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3321 га.

Однак при зверненні до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька дізналася, що спірне майно належить відповідачу, який набув його у власність відповідно до договорів дарування від 11 листопада 2015 року. За їх умовами дарувальником була ОСОБА_4 дружина спадкодавця, а обдарованим ОСОБА_2 .

Вважала, що оспорювані договори є недійсними, оскільки укладено без її волевиявлення як співвласника подарованого майна спадкоємця першої черги після смерті батька, що прийняла спадщину.

Ухвалою судді Володимирецького районного суду від 21 серпня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за зазначеним позовом та призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позов відповідач, вважаючи його безпідставним, просив відмовити позивачу у задоволенні вимог. Вказував про правомірність набуття ним права власності на спірне майно, адже він є добросовісним набувачем його. При укладенні оспорюваних договорів додержано вимог ст.ст. 203, 717 ЦК України, а тому не вбачає підстав для застосування правил 229-233 ЦК України щодо визнання їх недійсними.

21 вересня 2018 року представником позивача адвокатом Крестинською Л.А. подано заяву про зміну предмета позову, де просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , витребувавши її у ОСОБА_5 ; зобов`язати Володимирецьку районну державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 серпня 2015 року, зареєстроване в реєстрі за №868 і №869, шляхом видачі нових свідоцтв про спадщину.

Того ж числа вона клопотала про залучення до участі в справі Володимирецької районної державної нотаріальної контори як співвідповідача.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 листопада 2018 року клопотання ОСОБА_6 задоволено, прийнято заяву про зміну предмета позову та залучено до участі у справі Володимирецьку районну державну нотаріальну контору.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В подальшому, 05 червня 2019 року ОСОБА_2 подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності з відмовою в задоволенні позову повністю.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року заяву представника відповідача про застосування позовної давності відхилено.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за позивачем право власності на 3/14 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , витребувавши у відповідача 3/14 частини зазначеного будинку.

Зобов`язано Володимирецьку районну державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 серпня 2015 року, зареєстроване в реєстрі за №868, шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкувала ОСОБА_4 як спадщину за законом, на частку спадкового майна відповідно до кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно 3/14 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , та витребувано у відповідача на користь позивача 3/14 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Володимирецьку районну державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 серпня 2015 року, зареєстроване в реєстрі за №869, шляхом видачі нових свідоцтв про право на спадщину, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкувала ОСОБА_4 як спадщину за законом, на частки спадкового майна відповідно до кола спадкоємців, які прийняли спадщину та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно 3/7 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , та витребувано у відповідача на користь позивача 3/7 частин земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, покликається на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що вимоги позивача є безпідставними через те, що співвласникам може належати лише ідеальна частка у праві на майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Тому кожному належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Отже, позивач використала неналежний спосіб захисту своїх прав, що унеможливлює вирішення спору на його користь та вказує про наявність підстав для відмови в позові.

Вважає, що суд хибно не застосував правила пропуску позовної давності до спірних відносин, оскільки ОСОБА_1 могла довідатися, що її мати мала намір визнати за собою право власності на спірне майно, яке було оформлене на покійного ОСОБА_3 . Заявник стверджував про наявність обставин, які вказують на те, що позивач знала щодо переходу прав на спадкове майно до матері, а згодом і до відповідача на підставі договорів дарування. Як на мотивацію своїх переконань, посилався на правову позицію Верховного Суду України, що зафіксована у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-2469цс16.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про відмову позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки права ОСОБА_1 на спадщину після смерті батька як одного з семи спадкоємців першої черги порушено через ухвалення судового рішення та видачу двох свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_4 , яка в подальшому заповіла спірне майно на користь відповідача1 і який після її смерті прийняв спадщину як єдиний спадкоємець.

Оскільки порушене право підлягає судовому захисту, тому за позивачем визнано право на частину житлового будинку, витребувано це майно у ОСОБА_2 , а також зобов`язано відповідача2 внести зміни до двох свідоцтв про право на спадщину за законом шляхом видачі нових свідоцтв, змінивши цілу частку спадкового майна та видавши позивачу свідоцтва про право на спадщину на належні їй частки земельних ділянок.

Як з`ясовано судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком сторін. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а також 1/2 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га і земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3321 га, які знаходяться за тією само адресою.

24 жовтня 2012 року ОСОБА_1 прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Володимирецької районної державної нотаріальної контори.

Крім неї, спадщину прийняли ще шість осіб, які також є спадкоємцями першої черги, з яких двоє ОСОБА_7 і ОСОБА_8 відмовилися від своїх часток на користь позивача.

Отже, частка ОСОБА_1 у спадщині становить 3/14 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , 3/14 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га та 3/7 часток земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3321 га.

Між тим, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 матері позивача і дружини спадкодавця задоволено повністю.

Визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 як на частку в спільному майні подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крестинської Л.А. задоволено.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року скасовано, а ОСОБА_4 відмовлено в позові в частині визнання права власності на спадщину.

Щодо права власності на земельні ділянки, то 18 серпня 2015 року Володимирецькою районною державною нотаріальною конторою видано свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за №№868 і 869), якими підтверджено факт належності ОСОБА_4 повністю земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га та 3/7 часток земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3321 га по АДРЕСА_1 .

В подальшому, 11 листопада 2015 року ОСОБА_4 подарувала на користь ОСОБА_2 належний їй спірний житловий будинок АДРЕСА_1 та дві спірні земельні ділянки, про що між ними укладено з нотаріальним посвідченням відповідні договори дарування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області, який надав їй Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З цієї довідки вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га і земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3321 га, які знаходяться за тією само адресою, є відповідач.

24 липня 2018 року позивач через свого представника звернулася до Володимирецької районної державної нотаріальної контори, яка надала їй інформацію про 18 серпня 2015 року видачу двох свідоцтв про право на спадщину за законом, реєстраційні №№ НОМЕР_3 і 869, після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 .

Вважаючи, що ОСОБА_4 порушено її суб`єктивні цивільні права на спадкування після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, вимагаючи визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , визнати незаконним і скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №868 і №869, та визнати недійсними договори дарування двох спірних земельних ділянок.

21 вересня 2018 року позивач змінила свої вимоги, вважаючи доцільним визнати за нею право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку, зобов`язати Володимирецьку районну державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №№868 і 869, змінивши цілу частку спадкового майна, що успадкувала ОСОБА_4 , та видавши ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно по 1/4 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га і 1/4 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3321 га, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Також просила витребувати у відповідача на її користь по 1/4 часток спірних житлового будинку та двох земельних ділянок.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування належать норми матеріального права, на чому наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.ст. 330, 388, 717, 1268, 1300 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується в майбутньому передати другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У цьому випадку нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другого-четвертого пункту 10 своєї постанови від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про хибність обраного способу захисту порушеного цивільного права, то вони спростовуються правильністю висновків суду, яких він дійшов відповідно до обставин справи та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина друга цієї статті дає перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Не заслуговують на увагу й аргументи заявника про сплив позовної давності у спірних правовідносинах.

Так, частиною першою ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На а.с. 16-17, зв. міститься Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Як встановлено, її видано 07 серпня 2017 року о 12 годині 48 хвилин 38 секунд.

Окрім цього, з листа Володимирецької районної державної нотаріальної контори № 12180116, яким дано відповідь на звернення представника позивача про видачу копій оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом, вбачається дата його виготовлення 03 серпня 2018 року.

Тобто при пред`явленні ОСОБА_1 свого позову 17 серпня 2018 року нею позовну давність очевидно пропущено не було, а тому законних підстав відмовляти у задоволенні вимог за сплавом цього матеріально-правового строку не вбачається.

З доводами ОСОБА_2 про недодержання судом норм процесуального права також не можна погодитися.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Окрім зазначеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Однак будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Понесені заявником судові витрати у справі в силу правил ст. 141 ЦПК України належить віднести на її ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 16 год. 25 хв. 25.02.2020

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М. Ковальчук