КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

у с т а н о в и в:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції та постановити судове рішення про задоволення його заяви. Зазначає, що судом безпідставно не враховано, що за його заявою від 30.07.2015 року були відкриті виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 за № 48274195 на суму 6902,17 грн., за №48274447 на суму 7331 грн., за №48293907 на суму 62 882,12 грн. і до теперішнього часу рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів не виконано.

Лише в вересні 2019 року йому стало відомо, що виконавче провадження за №48293907 за виконавчим листом №752/16467/14 закінчено на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 21.04. 1999 року № 606-ХІV, у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Проте виконавчий лист до нього не надійшов, тому є підстави вважати його втраченим.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників стягувача та боржника, колегія суддів приходить до наступного.

Установлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти в сумі 62882,12 грн.; кошти в сумі 4331,00 грн.; кошти в сумі 6902,17 грн.; кошти з оплати судових витрат у сумі 714,00 грн..

15.07.2015 року представник ОСОБА_1 отримав чотири виконавчих листа на виконання указаного рішення суду ( а.с. 64).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2015, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2015 року в даній справі залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.10.2016 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2015року, ухвалене в даній справі.

05.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про видачу виконавчого листа на виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2015 року ( а.с. 90).

20.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, посилаючись на те, що за його заявами 30.07.2015 року були відкриті виконавчі провадження за № 48274195 на суму 6902,17 грн., за №48274447 на суму 7331 грн., за №48293907 на суму 62 882,12 грн. і до теперішнього часу рішення суду не виконано. Протягом тривалого часу рішення суду не виконувалось і лише в вересні 2019 року йому стало відомо, що виконавче провадження №48293907 закінчено в зв`язку з відсутністю у боржника майна, проте на даний час виконавчий лист йому як стягувачу надіслано не було. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд видати дублікат виконавчого листа №752/16467/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми грошових коштів у розмірі 62882,12 грн., у зв`язку з втратою його оригіналу. При цьому до заяви заявником додано копію заяви до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62882,12 грн., копію виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62882,12 грн., строк пред`явлення до виконання якого встановлено до 31.03.2016 року ( а.с.92-95).

П.п. 17.4) Перехідних положень ХІІ ЦПК України в редакції 2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодного належного та достатнього доказу, який би підтверджував факт втрати виконавчого документа, а також існування об`єктивних перешкод, непереборних обставин, які унеможливлювали стягувача звернутися до ВДВС до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання та не надано жодного доказу про поважність пропущення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд апеляційної інстанції уважає таке судове рішення законним, оскільки судом належним чином перевірено обставини втрати виконавчого документа та причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і їх поважності судом не встановлено.

Відповідно до норм чинного законодавства, суд має право поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, проте при чини пропуску строку повинні бути поважними.

При цьому поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звернувшись з даною заявою, ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження того, що державною виконавчою службою відкривалось провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62882,12 грн. не надано, як і не надано доказів того, що за вказаним листом завершувалось виконавче провадження і виконавчий лист виконавчою службою повертався стягувачу.

Доводи заявника про те, що в вересні 2019 року йому стало відомо, що виконавче провадження №48293907 закінчено в зв`язку з відсутністю у боржника майна, при розгляді судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 , нічим не підтверджені.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав довідку Голосіївського РВДВС у м. Києві, яка не містить дати її видачі та вихідного номера, відповідно до якої 30.05.2016 року була винесена постанова про повернення виконавчого листа №752/16467/14-ц від 20.07.2015 року у виконавчому провадженні №48293907.

Проте вказана довідка висновків суду першої інстанції не спростовує, виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» передбачає, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово ( ст.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України

05.08.2016 № 2432/5 та зареєстрованого 12 серпня 2016 р. за № 1126/29256, автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу; Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року № 614/5 «Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2015 року за № 478/26923; Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна ( п. 2).

Користувачами системи зокрема є і сторони виконавчого провадження (п. 4).

Статті 8,9 Закон України «Про виконавче провадження» та вказане Положення набрали чинності 05.01.2017 року.

До 05.01.2017 року діяло Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5та зареєстрованого 21 травня 2003 року за № 388/7709, наказ Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року № 614/5 «Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2015 року за №478/26923, відповідно до яких вівся Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, користувачами якого були і фізичні особи.

Отже, отримавши 20.07.2015 року виконавчі листи в даній справі, ОСОБА_1 мав право на їх пред`явлення до виконавчої служби, та мав об`єктивну можливість ознайомитись з виконавчими діями щодо вказаних виконавчих листів у разі їх пред`явлення як до 05.01.2017 року відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5, так і після указаної дати відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5 .

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року в справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отримавши 20.07.2015 року виконавчі листи в даній справі, ОСОБА_1 будь-яких доказів на вчинення ним дій, передбачених чинним законодавством щодо виконання рішення суду, ухваленого в даній справі, не надав.

При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ще 05.04.2017 року ОСОБА_1 звертався з повторною заявою про отримання виконавчих листів в даній справі ( а.с. 90) і вже тільки через два роки, а саме: 20.09.2019 року, звернувся із даною заявою до суду про видачу дубліката виконавчого листа ( а.с. 92).

Будь-яких причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання, які б могли бути враховані як поважні, ОСОБА_1 не вказано, а зазначена ним причина пропуску ( дізнання про повернення виконавчого листа в вересні 2019 року) не є тією обставиною, яка безпосередньо унеможливила або ускладнила можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, що і враховано судом першої інстанції.

На підставі викладеного ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави до скасування якої відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук