Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/525/20

Провадження №2/377/279/20

09 жовтня 2020 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання - Щуковської А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

У С Т А Н О В И В :

02 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст.ст. 509, 626, 638, 640, 1047, 1049 ЦК України, просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 221826,95 гривень.

В обґрунтування позову позивач послалася на те, що 01 липня 2014 року до позивача звернулася ОСОБА_2 , відповідач у справі, з проханням надати їй у борг грошові кошти в сумі 70 000 гривень. В цей же день позивачка передала ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 70 000 гривень, а остання отримала їх та взяла на себе зобов`язання повернути ці грошові кошти в повному обсязі на першу вимогу позивача. Зазначені обставини підтверджуються договором позики, оформленого у формі боргової розписки від 01 липня 2014 року, яка складена і підписана відповідачем. Також 01 липня 2014 року відповідачкою додатково було отримано від позивача в борг грошові кошти на загальну суму 5 500,00 доларів США, що також підтверджується договором позики, оформленого у формі боргової розписки від 01 липня 2014 року, яка складена і підписана відповідачем. 20 квітня 2017 року позивач пред`явила відповідачу вимогу, якою просила відповідача повернути їй борг за договорами позики, оформленими у формі боргових розписок від 01 липня 2014 року, у розмірі 70000(сімдесят тисяч гривень) 00 коп. та 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот доларів США). Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тому позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення боргу.

Ухвалою судді від 11 вересня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 09 жовтня 2020 року.

Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просила проводити судове засідання за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписок від 01 липня 2014 року року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг 70 000,00 гривень та 5 500,00 доларів США.

На підтвердження укладення вказаного договору позивач надала розписку від 01 липня 2014 року, копія та оригінал якої долучено до справи, в якій рукописним способом за допомогою кулькової ручки зазначено, що ОСОБА_2 , 1960 року народження, паспорт сер. НОМЕР_1 , виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , взяла в борг у ОСОБА_1 , 5 500 $ (п`ять тисяч п`ятсот доларів), АДРЕСА_1, розписка підписана ОСОБА_2 ..

Також надано розписку від 01 липня 2014 року, копія та оригінал якої долучено до справи, в якій рукописним способом за допомогою кулькової ручки зазначено, що ОСОБА_2 , 1960 року народження, паспорт сер. НОМЕР_1 , виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , взяла в борг у ОСОБА_1 , 70 000 гр. (сімдесят тисяч гривень), АДРЕСА_1, розписка підписана ОСОБА_2 ..

Як вбачається із змісту позовної заяви, 20 квітня 2017 року позивач пред`явила відповідачу вимогу, в якій просила відповідача повернути їй борг за договорами позики, оформленими у формі боргових розписок від 01 липня 2014 року, у розмірі 70000(сімдесят тисяч гривень) 00 коп. та 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот доларів США), проте відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з правилами ч. 2 ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Надані суду розписки містять зобов`язання однієї особи повернути іншій особі визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов`язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України, і є належним підтвердженням укладених між сторонами договорів позики зазначеної в них суми грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, - грошові кошти, у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, а разі неможливості його повернення кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч. 3 цієї статті).

Враховуючи, що борговий документ перебуває у кредитора після закінчення строку, зазначеного у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, боржника слід вважати таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Таким чином, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем укладено договори позики, що підтверджується наявними у позивача оригіналами розписок ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договорами позики, так і зобов`язання ОСОБА_2 повернути суму боргу - 70 000,00 гривень та 5 500,00 доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошовое зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики, оформленого у формі боргової розписки від 01 липня 2014 року на суму 5 500,00 доларів США, на дату подання позовної заяви до суду, 02 вересня 2020 року, як зазначено в позовній заяві, склала 151 826,95 гривень (5 500,00 доларів СШАх27.6049 гривень за 1 долар США= 151 826,95 гривень).

З урахуванням наведенного та вимог ст. 13 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за договорами позики від 01 линя 2014 року в сумі 221826,95 гривень( 151826,95 гривень +70000 гривень).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, і з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача борг за договором позики у сумі 221826,95 гривень.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ст. ст. 1-4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подала заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню половина судового збору, від сплати якого звільнена позивач, тобто 1/2 від ( 221826,95 гривень /100 %), що становить 1109,14 гривень. Інша частина судового збору в сумі 1109,14 гривень компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 221826,95 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1109,14 гривень.

Інша частина судового збору в сумі 1109,14 гривень компенсується за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 09 жовтня 2020 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька