Справа № 219/483/19
Провадження № 2-ві/219/16/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Медінцевої Н.М.,

присяжних Іванченко Т.С., Алексєєвої О.С.

за участю секретаря Петрейко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті цивільну справу за заявою представника заявника адвоката Мироненко Ольги Валеріївни, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересовані особи Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , про оголошення особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

В суді знаходиться вищевказана справа.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 надала суду заяву про відвід судді, в якій зазначено, що у них виникли сумніви в неупередженості або об`єктивності судді, а саме суддя Медінцева Н.М. вже раніше розглядала справи за участю ОСОБА_4 , внаслідок чого у них виникли особливі стосунки, у зв`язку з чим суддею було заявлено самовідвід. Тому з метою дотримання балансу інтересів між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів сторін і цілями, для досягнення яких буде спрямоване рішення по справі, а також з метою запобігання у подальшому сумнівів і нарікань у необ`єктивності та упередженості головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, просить задовольнити їх заяву про відвід головуючого судді по справі та передати дану справу на розгляд іншому судді.

Заявник та її представник у судове засідання не прибули, подали суду заяву про проведення судового засідання, яке призначене на 25 вересня 2020 року у їх відсутність.

Згідно з ч.1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 2 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» до даних правовідносин також можна застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так, згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст. 6 Конвенції може вважатись тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України», від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Слід зауважити на той факт, що жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

Тому, враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин що склалися, а саме головуючою суддею раніше було заявлено собі самовідвід у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про витребування із чужого незаконного володіння грошових коштів та стягнення вартості товару, оскільки у головуючого судді по справі вже є своя думка стосовно відносин, які склалися між вищевказаними сторонами по справі, а саме стосовно того факту, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не проживали однією сім`єю та не мали спільного побуту, і тому з метою дотримання балансу інтересів між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів сторін і цілями, для досягнення яких буде спрямоване рішення по справі, а також з метою запобігання у подальшому сумнівів і нарікань у необ`єктивності та упередженості головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, суддя вважає за необхідне задовольнити заяву представника заінтересованої особи про відвід головуючого судді у справі та суд вважає за необхідне передати дану справу на розгляд іншому судді.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 40, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відвід Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 головуючій судді Медінцевій Н.М. - задовольнити.

Цивільну справу за заявою представника заявника адвоката Мироненко Ольги Валеріївни, яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересовані особи Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , про оголошення особи померлою, передати до канцелярії Артемівського міськрайонного суду Донецької області для визначення головуючого судді у справі, в порядку, передбаченому п.15.4 розділу ХІІІ «Перехідні Положення» ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя Н.М. Медінцева

Присяжні Т.С. Іванченко

О.С. Алексєєва

Суддя Н. М. Медінцева