РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/3049/19

Провадження № 22-ц/4815/833/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Мичка І.М.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року та додаткове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2020 року стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та додатковим рішенням суду, ПАТ «НАСК «Оранта» подало апеляційні скарги в яких доводить про незаконність та необґрунтованість рішень суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що не притягнення до адміністративної відповідальності за незабезпечення технічно справного стану транспортного засобу не дає підстав для уникнення цивільної відповідальності. Факт технічної несправності транспортного засобу встановлено в постанові суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП дає позивачу право вимагати відшкодування збитків, завданих відповідачем, внаслідок ДТП, причиною якої стало не забезпечення технічно справного стану транспортного засобу, оскільки пп. «г» п.38.1.1.ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає право регресу не у випадку притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП, а при наявності факту технічної несправності транспортного засобу, який є в причинно-наслідковому зі шкодою.

Крім того зазначає, що відповідач не заперечив факт ні ДТП внаслідок якої завдано шкоди транспортному засобу потерпілої сторони, ні обсягу пошкоджень, а також не надав альтернативного визначення розміру заподіяної шкоди.

Просить рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо додаткового рішення зазначає, що витрати на правовому допомогу, понесені відповідачем, мають бути документально підтверджені та доведені, проте матеріали справи не містять жодного доказу про розмір та обґрунтованість таких витрат.

Просить додаткове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2020 рокускасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що невідповідність технічного стану транспортного засобу має бути визначена в установленому законом порядку, однак на відповідача протокол щодо технічного стану коліс і шин не складався, що суперечить вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку збитків, на основі якого можливо встановити розмір відшкодування в порядку регресу.

З огляду на наведене просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів з приводу того, що дорожньо-транспортна пригода є саме безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу DAF, існуючим вимогам Правил дорожнього руху, і за даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем вимог заявленого позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22.03.2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «Оранта» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс АМ/5727330, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є DAF XF95 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.6).

19.09.2018 р. на залізничному переїзді в с. Велика Олександрівка Бориспільського району Київської області сталася ДТП за участі автомобіля «Renault Kangoo» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля DAF XF95 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2018 р в справі №359/7855/18 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а.с.7).

19.11.2018 р. до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою звернулося АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» з приводу виплати в порядку регресу. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Renault Kangoo» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано матеріальний збиток, розмір якого згідно рахунку №РФА-0027436 від 09.10.2018 становить 43624,84 грн. (а.с. 17-20).

ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі страхового акту №ОЦВ-Р-18-13465/1 від 30.11.2018 р. було здійснено страхове відшкодування в розмірі 41407,34 грн. (а.с. 23)

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пп. «г» п.38.1.1.ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Як вбачається з постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2018 року в справі №359/7855/18 водій автомобіля ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3.1 а та 31.1 Правил дорожнього руху, не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу в результаті чого вистрілило колесо, відірвало підніжку та пошкодило автомобіль «Renault Kangoo» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . (а.с. 7)

Доказів про те, що відрив колеса на належному відповідачу автомобілі стався внаслідок будь-яких інших чинників, ніж неналежний технічний стан автомобіля, відповідачем по справі не надано.

Вищезазначена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в апеляційному порядку не оскаржена.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З аналізу статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України 1961-IV вбачається, що страховик має право зворотної вимоги (регресу) до страхувальника або водія лише у розмірі виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.

ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі страхового акту №ОЦВ-Р-18-13465/1 від 30.11.2018 р. було здійснено страхове відшкодування в розмірі 41407,34 грн. (а.с. 23)

Даний розрахунок відповідачем не спростовано, а тому суд приймає його до уваги як достовірний.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позову та ухваленні додаткового рішення, відтак, оскаржуване рішення та додаткове рішення суду підлягає скасуванню з підстав порушення і неправильного застосування норм матеріального права з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 5074,00 грн. (в суді 1 інстанції 1921,00 грн. та в судді апеляційної інстанції 3153,00 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року скасувати.

Додаткове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 41 407 (сорок одна тисяча чотириста сім) грн. 34 (тридцять чотири) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 5 074 (п`ять тисяч сімдесят чотири) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 вересня 2020 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.