Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6303/19 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 7 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/6303/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 04 березня 2020 року суддею Волковою Н.Я. у м. Коростені, повний текст рішення складено 04 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки Nissan X-TRAIL VIN JN1TCNT31U0304742 р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем у територіальному сервісному центрі № 1843 (на правах відділу м.Коростень) Регіонального сервісного центру МВС України в Житомирській області.

Зазначала, що з 14 лютого 2009 року вона з ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, проте з травня 2019 року припинили спільне проживання. У 2010 році за спільні кошти вони придбали спірний автомобіль, право власності на який зареєстрували за відповідачем. Після припинення сімейних відносин ОСОБА_2 користується автомобілем на власний розсуд, добровільно вирішити питання щодо порядку користування спірним майном відмовляється.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки Nissan X-TRAIL VIN НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Визначено строком дії арешту на автомобіль марки Nissan X-TRAIL VIN НОМЕР_2 р.н. НОМЕР_1 , накладеного ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2019 року, дев`яносто днів з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду за правилами загального позовного провадження для відновлення його прав.

На думку заявника, суд першої інстанції врахувавши доводи позивачки щодо знаходження спірного автомобіля лише у його користуванні, залишив поза увагою факт перебування у її користуванні іншого більш вартісного майна.

У своїх доводах послався на незаконність ухвал суду від 05 грудня 2019 року щодо висновку суду про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, ухвали від 08 січня 2020 року - про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та ухвали від 10 лютого 2020 року, якою йому відмовлено у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Крім того, вважає, що його було позбавлено права подати відзив на позовну заяву. ОСОБА_2 також зазначив, що спірне рухоме майно є його власністю та основним засобом пересування, як особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем його проживання та реєстрації. Вказаний автомобіль придбано ним у 2011 році згідно договору купівлі-продажу за власні кошти, накопичені ним за період до реєстрації шлюбу з позивачкою, від продажу інших транспортних засобів, які перебували у його власності, кошти отримані ним у банку, як кредит, який він погашає сам, та позичені у старшого сина.

У відзиві ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 14 лютого 2009 року, а 12 березня 2011 року ними придбано автомобіль марки Nissan X-TRAIL VIN НОМЕР_2 , 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем (а.с. 21, 59).

Ухвалюючи рішення про задоволення позву, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач доводи позивача не спростував, позивачем доведено, що вказане в позові майно є її спільним з відповідачем майном, яке на час судового розгляду існує та зареєстровано за відповідачем.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про залишення у користуванні позивачки більш вартісного спільного майна на право останньої звернутися до суду із даним позовом та на правильність ухваленого рішення не впливають. Така обставина не позбавляє відповідача вирішувати питання щодо поділу іншого спільного майна подружжя.

Посилання ОСОБА_2 на упередженість суду під час розгляду справи ґрунтуються на припущеннях, а розгляд справи судом у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін не суперечить вимогам процесуального законодавства та не призвів до неправильного вирішення спору. Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 не отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду. Останній зазначає, що про розгляд справи він дізнався 07 лютого 2020 року. Разом з тим, він не був позбавлений права подати суду відзив на позов та докази на підтвердження обставин, якими він заперечував проти позову разом із зазначенням причин, з яких відзив та певний доказ не могло бути подано у зазначений судом строк. Окрім того, відповідач не був позбавлений права надати докази до суду апеляційної інстанції пославшись на відповідні причини неможливості подання їх до суду першої інстанції.

Разом з тим, доказів на підтвердження обставин, що спірний автомобіль, відповідно до ст. 57 СК України, є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний ним за кошти, які належали йому особисто, відповідач суду не надав, незважаючи на те, що це є його обов`язком відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Отже, відповідач не спростував принцип спільності нажитого у період шлюбу майна.

Посилання у апеляційній скарзі на отримання позики та кредиту на придбання спірного майна не має правового значення для вирішення спору, оскільки питання про реальний поділ майна, коли згідно вимог чинного законодавства враховуються борги подружжя, позивачкою не порушувалось.

Також, дізнавшись 07 лютого 2020 року про розгляд справи судом, ОСОБА_2 не був позбавлений права подати заяву про відвід судді у відповідності до ч. 3 ст. 39 ЦПК України. Тому, доводи останнього про позбавлення його такого права у зв`язку відмовою судом у задоволенні його клопотання про призначення розгляду справи у загальному позовному провадженні, яке містило посилання про намір подати в судовому засіданні заяву про відвід судді, є безпідставними.

Окрім того, рішення суду ухвалено 04 березня 2020 року, а тому помилкове зазначення суду про призначення справи (за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) на вихідний день - 08 лютого 2020 року на правильність ухваленого рішення та на можливість реалізації відповідачем своїх процесуальних прав не впливає.

Також, як зазначає ОСОБА_2 у апеляційній скарзі, вартість автомобіля на час придбання (2011 рік) становила 261 000 грн, за час експлуатації - змінилася, вартість такого майна визначена позивачкою в сумі 25000 грн не підтверджена та не встановлювалась судом, що вказує на незаконність ухваленого рішення. Водночас, ОСОБА_1 не ставила вимог про отримання грошової компенсації вартості спірного майна, а просила визначити частку кожного з подружжя у цьому майні без його реального поділу. Тому, враховуючи зміст позовних вимог, суд правильно, у відповідності до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначив частки подружжя у спірному майні без його реального поділу і залишив це майно у їх спільній частковій власності.

Посилання відповідача на незаконність ухвали про забезпечення позову у даній справі не позбавляло його права оскаржити таку ухвалу у порядку, визначеному ст. 353 ЦПК України, а також права подати клопотання про зустрічне забезпечення, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів до уваги не приймає. При цьому накладення арешту на автомобіль не перешкоджає його використанню відповідачем, а лише перешкоджає відчуженню майна на час застосування таких заходів забезпечення позову судом.

Судом першої інстанції не вирішувалось питання про розподіл судових витрат, а тому доводи ОСОБА_2 про стягнення з нього судом судового збору, як з особи з інвалідністю другої групи, не відповідають дійсності.

Вимоги апеляційної скарги про повернення справи до суду першої інстанції для розгляду справи за правилами загального позовного провадження не узгоджуються з повноваженнями суду апеляційної інстанції, визначеними ст. 374 ЦПК України.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 07 вересня 2020 року.