ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року

м.Суми

Справа №587/2197/19

Номер провадження 22-ц/816/1608/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року в складі судді Князєва В.Б., ухваленого в м. Суми, повний текст судового рішення складено 23 червня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 мотивуючи вимоги тим, що в період з 1995 року по лютий 2011 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю та була пов`язана з ним спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали за обоюдним погодженням, спільно придбавали необхідні речі, однак в зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина, батьком якої записано відповідача. Вказує, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони проживали з відповідачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , потім в будинку по АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована з 05.07.2003 року. Зазначає, що за час шлюбу вони придбали 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , земельну ділянку АДРЕСА_5 , на якій згодом збудували житловий будинок, гараж, ганок. Вказану нерухомість було оформлено на відповідача. В 2011 році стосунки між ними погіршились. На підставі викладеного, просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача в період з 1995 року по лютий 2011 року. Визнати 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , домоволодіння АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у її власність 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , площею 80,75 м2 та однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 площею 30,68 м2. В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність відповідачу однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , площею 29,92 м2 та домоволодіння АДРЕСА_5 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 1995 року по січень 2005 року.

Визнано 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 м2, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 м2, вартістю 706275 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 353137 грн. 50 коп. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2037 грн. 26 коп. повернення судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела існування між нею та відповідачем шлюбних відносин, що притаманні подружжю в період з лютого 2005 року по лютий 2011 року, тобто в період, коли відповідачем було придбано однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 17,0 м2, загальною площею 29,92 м2; однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , житловою площею 17,1 м2, загальною площею 30,68 м2 та земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0281 площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача в період з 1995 року по лютий 2011 року. Визнати однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , площею 29,92 м2 однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 площею 30,68 м2., домоволодіння АДРЕСА_5 . спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу майна подружжя виділити у її власність 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 м2 та однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , площею 30,68 м2. В порядку поділу майна подружжя виділити у власність відповідачу однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , площею 29,92 м2 та домоволодіння АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не в повній мірі з`ясовано кінцеву дату спільного проживання сторін як чоловіка та дружини. Вказує, що рішення суду базувалося на визнаному відповідачем періоду спільного проживання, оскільки пізніше останній набув у власність ще дві квартири. Зазначає, що із її виїздом у Швейцарію їх шлюбні відносини не припинилися, оскільки вона є громадянкою України та громадянства не припиняла. Крім того, у період з 2004 року по 2007 рік вона займалася підприємницькою діяльністю та укладала договори оренди. Крім того, у вказаний період вона була зареєстрована та проживала з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, вихованням їх малолітньої доньки ОСОБА_3 вони займалися разом, що підтверджує довідка Служби у справах дітей від 25.04.2012 № 1066. Також, в зазначений період жодна із сторін не заявляла позов про стягнення аліментів, що є також доказом їх спільного проживання однією сім`єю. Вказує, що вона пересилала відповідачу грошові кошти, за які останнім купувалися квартири.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно апеляційної скарги заперечував. Просив у її задоволенні відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Оскільки рішення суду першої інстанції доводами апеляційної скарги в частині визнання

4-х кімнатної квартири спільною сумісною власністю та відшкодування відповідачу грошової компенсації у зв`язку із поділом спільного нажитого майна не оскаржується, апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України не перевіряє законність і обґрунтованість рішення в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 до 12.11.1996р. перебувала у шлюбі з іншою особою ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 до 23.09.1995р. перебував у шлюбі з ОСОБА_5 .

Сторони визнають, що почали проживати разом з 1996 року і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 (том. 1 а.с.13,14).

Згідно з довідкою Служби у справах дітей від 25.04.2012 року № 1066 вихованням ОСОБА_3 займаються її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том. 1 а.с. 16).

Відповідно до довідки головного управління ДПС у Сумській області від 18.03.2020 року № 4534/10/18-28-54-54-01-15 відповідач з 2006 року зареєстрований та перебуває на обліку в органах ДПС України як фізична особа - підприємець (том. 1 а.с. 223). З інформації Головного управління ДПС у Сумській області ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець і мав такі доходи: січень 2006 року - 630,40 грн.; лютий і березень 2007 року - 1785,88грн і 1588,24 грн.; лютий, березень , квітень 2010 року - 2046,64грн, 76070,00грн, 253,96 грн.; березень 2011 року - 2411,99грн.

ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність протягом 2003 - 2007 років.

З трудової книжки позивача вбачається, що вона звільнилася з останнього місця роботи в м. Сумах 06.06.2008р.

З 05.07.2003 року сторони разом із донькою були зареєстровані у будинку батьків відповідача за адресою АДРЕСА_2 , але фактично проживали спільно у свій 4-х кімнатній квартирі.

Сторони визнають, що ОСОБА_1 у період перебування у відпустці по догляду за дитиною почала тимчасово виїжджати на заробітки до Швейцарії, а дитина залишалася з батьком.

Спору щодо утримання дитини між батьками не було і питання стягнення аліментів на дитину не порушувалося.

19.09.2011 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Швейцарської Конфедерації ОСОБА_6 . Згідно з інформацією управління ДМС України в Сумській області від 13.02.2020 року № 24-9/20 позивач є громадянкою України і з питань припинення громадянства до управління не зверталася. Як стверджує відповідач він не перебуває у зареєстрованому шлюбі.

11.05.2012 року відповідач надав згоду позивачу на виїзд за кордон разом з їх дочкою ОСОБА_3 (том. 1 а.с.15).

З виписки з банківського рахунку позивача вбачається, що за період з 18.01.2008 року по 20.01.2011 року нею на рахунок відповідача щомісячно перераховувалися кошти в іноземній валюті (американські долари, євро), на загальну суму 103250.

Згідно заяви на видачу готівки від 16.06.2010р. відповідачем з власного поточного рахунку у відділенні РВ «ОТП БАНК» в м. Суми було знято 99862,19 грн.

Факт надходження вказаних грошових сум в іноземній валюті на банківський поточний рахунок підтвердив представник відповідача в суді апеляційної інстанції, але стверджував, що ці гроші він передавав позивачу, без представлення суду доказів такої передачі грошових сум.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.10.2019 року (том. 1 а.с. 72-77) вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу від 27.03.2003 року відповідач разом із своєю дочкою ОСОБА_3 придбали чотирьох кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 52,1 м2, загальною площею 80,75 м2., право власності на яку зареєстровано 30.05.2003 року. Розмір частки в праві власності ОСОБА_2 складає 3/4, розмір частки його дочки ОСОБА_3 складає ? (том. 1 а.с. 117).

Ринкова вартість 3/4 частин цієї квартири згідно висновку експерта від 03.02.2020р. складає - 706275 грн.

Сторони визнають, що квартира була придбана на їх спільні кошти.

08.11.2005 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_2 належить однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 17,0 м2, загальною площею 29,92 м2, право власності зареєстровано 10.11.2005 року (том. 1 а.с. 134). Ринкова вартість квартири згідно висновку експерта від 03.02.2020р. складає -402600 грн.

В подальшому, на підставі договору купівлі - продажу від 06.03.2009 року ОСОБА_2 належить однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , житловою площею 17,1 м2, загальною площею 30,68 м2, право власності на яку зареєстровано 17.03.2009 року (том. 1 а.с. 154). Ринкова вартість квартири згідно висновку експерта від 03.02.2020р. складає - 402600 грн.

11.05.2010 року на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки відповідачем було придбана у власність земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0281 площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 11.07.2018 року. (том. 1 а.с. 173). Ринкова вартість земельної ділянки згідно висновку експерта від 03.02.2020р. складає - 167870 грн.

На виконання схеми генерального плану з планувальними обмеженнями, відкоригованої топогеодезичної зйомки 25.01.2010р. ОСОБА_1 сплачено 784,21 грн. КП «АБК» СМР.

Згідно повідомлення від 09.06.2010р. Вовком розпочато будівництво односімейного будинку по АДРЕСА_5 , будівництво якого завершено відповідно до декларації про готовність до експлуатації від 16.03.2017р. у 2016 році.

На зазначеній земельній ділянці розташовані житловий будинок А-ІІ, загальною площею 187,9 м2, житловою площею 42,6 м2, топочна а, гараж а1, ганок, огорожа № 1-3.

За період сімейних відносин сторонами купувалася ще двокімнатна квартира АДРЕСА_7 , яка була продана ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 18.04.2014р.

З набранням чинності Сімейного кодексу, який відповідно до п.1 Прикінцевих положень набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним Кодексом, а саме з 01.01.2004р., у державі відбулось правове урівняння майнової сфери відносин чоловіка і жінки, які перебувають як у зареєстрованому, так і у незареєстрованому шлюбі.

Відповідно до частин 2,4 ст. 3 цього Кодексу сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, як створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно загальних засад регулювання сімейних відносин визначених у ст.7 цього Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Питання майнових прав жінки і чоловіка передбачено статтею 74 цього Кодексу, яка на час набрання чинності цим Кодексом передбачала, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У грудні 2006 року до статті були внесені зміни, які передбачили розповсюдження норм цієї статті на відносини жінки і чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

За приписами глави 8 цього Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст.60 СК).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст.61 СК).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними(ст.63 СК).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї(ст.65 СК).

Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Договір про порядок користування житловим будинком, квартирою, іншою будівлею чи спорудою, земельною ділянкою, якщо він нотаріально посвідчений, зобов`язує правонаступника дружини та чоловіка (ст.66 СК ).

Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі ( ст. 67 СК).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.68 СК).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (ст.69 СК)

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ст.71 СК).

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст.72 СК).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 порушено питання встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, який має юридичне значення для вирішення спору поділу спільно нажитого майна на підставі ст. 74 СК України.

Задовольняючи такі вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на дію акту матеріального права у часі, а саме часу набрання чинності Сімейного Кодексу з 01.01.2004р. і відсутність правового регулювання даних правовідносин у Кодекс про шлюб та сім`ю України. Для вирішення питання поділу спільного майна осіб, які не перебували у шлюбі застосовувалися норми Закону України «Про власність».

Встановивши визнання вказаного факту з 1995 року місцевий суд неправильно застосував норми матеріального права, а тому апеляційний суд на підставі ч.4 ст. 367 ЦПК України виходить за межі доводів апеляційної скарги і в цій частині змінює рішення, замінив початкову дату виникнення сімейний правовідносин у сторін з «1995 року» на «01.01.2004 року».

Щодо часу припинення сімейних відносин між сторонами, а саме, спільного проживання, зв`язку спільного побуту, наявність взаємних прав і обов`язків у сторін, як це передбачено у ч.2 ст.3 СК України, колегія суддів зауважує, що через неповне з`ясування обставин, які мають

суттєве значення для справи, місцевий суд помилково прийняв за основу тільки дату визнану відповідачем, а саме січень 2005 року, оскільки належними доказами доведені обставини, які свідчать проте, що з січня 2004 року і до лютого 2011 року сторони проживали спільно в приміщенні 4-х кімнатної квартири і мали сімейні відносини, спільний дохід, разом виховували дитину, а після звільнення з роботи у червні 2008 року позивач почала забезпечувати сім`ю з доходу, який отримувала на заробітках у Швейцарії і проявляла постійну турботу про матеріальне становище відповідача та дитини, бо щомісячно надсилала значні грошові суми, оскільки відповідач незважаючи на здійснення підприємницької діяльності у 2007 році мав мізерний розмір доходу, в період з 2008 по 2009 роки і у січні - лютому 2011 року взагалі не мав доходу, а у 2010 році його дохід був мінливим. У 2010 році ними було придбано земельну ділянку і позивач займалася виготовленням проектної-кошторисної документації, бо було виявлене спільне бажання побудувати для сім`ї будинок.

Суд першої інстанції відхилив пред`явлений як доказ копію виписки з банківського рахунку позивача через її не належне оформлення, але представлена апеляційному суду вже належно засвідчена копія цього банківського рахунку та визнання відповідачем факту отримання перерахованої завеликої суми коштів і не спростовані доводи заявника щодо використання коштів на утримання сім`ї і в т.ч. на купівлю квартир і земельної ділянки у 2005,2009 та 2010 роках, бо доказів на підтвердження своїх заперечень щодо цілей їх використання відповідач суду не надав, переконливо доводить, що обидві однокімнатні квартири і земельна ділянка купувалися сім`єю за їх спільні кошти і ці об`єкти нерухомості є їх спільної сумісною власністю.

Суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, оскільки позивач дізналася про порушення її права співвласника тільки після вчинення з боку відповідача їй перешкод у користуванні 4-х кімнатною квартирою та не визнання її права власності на дві однокімнатні квартири та земельну ділянку влітку 2018 року, що і стало підставою для її звернення до суду з цим позовом.

Але представленими позивачем доказами не спростовуються встановлені обставини того, що завершення будівництва житлового будинку відбулось у 2016 році, т.т. вже після припинення між ними сімейних відносин, а тому місцевий суд на законних підставах відмовив у задоволені.

Як пояснював представник відповідача у нього з позивачем була домовленість щодо поділу майна з урахуванням проданою нею двокімнатною квартирою, але письмово такий правочин сторони не укладали.

Відповідач дав згоду на отримання грошової компенсації і рішенням суду була присуджена сума компенсації в розмірі 353137 грн. без її попереднього внесення на депозитний рахунок суду. Але ним в цій частині рішення не оскаржено і тому колегія суддів вважає можливим здійснити поділ між сторонами майна неподільних речей: двох однокімнатних кватир та земельної ділянки, змінив розмір грошової компенсації, який підлягає виплатити відповідачу враховуючи інтереси обох сторін та згоду відповідача.

Оскільки рішення в частині визнання спільної сумісної власності і виділення ОСОБА_1 в натурі 3/4 частин чотирьохкімнатної квартири не оскаржено сторонами, колегія суддів також визнає право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на: однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 402600 грн; однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн; земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн., кадастровий номер :02:001:0281,

За таких обставин абзац третій резолютивної частини викласти у наступній редакції: «Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на:

3/4 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн.;

однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , вартістю 402600 грн;

однокімнатної квартири АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн;

земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн., кадастровий номер :02:001:0281».

У подальшому ОСОБА_1 виділити в натурі ще - однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 402600 грн, а ОСОБА_2 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн і земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн, кадастровий номер :02:001:0281.

Тому абзац четвертий резолютивної частини рішення викласти у такій редакції:

Виділити в натурі ОСОБА_1 -

3/4 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн;

однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 402600 грн.;

А абзац п`ятий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:

Виділити в натурі ОСОБА_2 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн.;

земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн., кадастровий номер :02:001:0281.

Враховуючи рівність часток кожної сторони у спільній сумісній власності з ОСОБА_1 з урахування вартості виділеної місцевим судом 3/4 чотирьохкімнатної квартири на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з позивача грошова компенсація у розмірі 269202 грн. 50 коп., ані як визначено судом першої інстанції 353137 грн. 50 коп. і тому. абзац п`ятий резолютивної частини вважати абзацом шостим, в якому зменшивши розмір грошової компенсації з «353137,50 грн» до «269202 грн 50 коп.» і виключивши слова «за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706 275 грн».

В іншій частині рішення судом першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні і з відповідача на користь заявника слід стягнути фактично понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позову - 3017 грн. 04 коп., а за подання апеляційної скарги - 4525 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2020 року в частині встановлення факту, що має юридичне значення, поділу спільного майна та розподілу судових витрат змінити.

Внести зміни до абзацу 2 резолютивної частини рішення, замінивши «з 1995 по січень 2005» на «з 01 січня 2004 року до лютого 2011 року».

Абзаци третій і четвертий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на:

3/4 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн;

однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , вартістю 402600 грн;

однокімнатної квартири АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн;

земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн, кадастровий номер :02:001:0281;

Доповнити абзацом п`ятим резолютивну частину рішення в такій редакції:

Виділити в натурі ОСОБА_1 -

3/4 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн;

однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 402600 грн;

ОСОБА_2 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , вартістю 402600 грн;

земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 167870 грн, кадастровий номер :02:001:0281.

Абзац п`ятий резолютивної частини рішення вважати абзацом шостим, зменшивши розмір грошової компенсації з «353137 грн 50 коп.» до «269202 грн 50 коп.» і виключивши слова «за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706 275 грн».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позову - 3017 грн 04 коп., а за подання апеляційної скарги - 4525 грн 56 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик