Провадження № 22-ц/4808/853/20
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 , та позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бородовським С.О. 28 травня 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 22 грудня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній син знаходиться на її повному утриманні та вихованні, її доходів не вистачає для забезпечення належного рівня життя дитини, придбання продуктів харчування, одягу та предметів першої необхідності, підтримання фізичного, інтелектуального та культурного розвитку дитини. Відповідач працює закордоном, отримує дохід, тому може сплачувати щомісячно аліменти. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , щомісячно в розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн (а.с.33-35).

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його прийнятим без повного, всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, необ`єктивним, необгрунтованим та винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо перебування на його утриманні: дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким він також сплачує аліменти та матері, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є інвалідом ІІ групи. Крім того, суд безпідставно взяв до уваги твердження позивачки, про те, що він має постійну роботу, так як вказані обставини не підтверджуються жодним доказом.

Апелянт вказує також на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував матеріальне становище позивачки, яка має постійне місце роботи та отримує заробітну плату. З вказаних підстав просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частково, призначити аліменти на користь позивачки на утримання сина, ОСОБА_4 , в розмірі 1109 грн, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.40-41).

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що рішення суду вважає законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає про те, що малолітній син проживає з нею і перебуває на її повному утриманні та вихованні. Її доходів не вистачає для забезпечення належного рівня життя дитини, на даний час, не завжди має можливість навіть оплатити комунальні послуги. Звертає увагу суду на те, що відповідач офіційно не працевлаштований в Україні, однак у працездатному віці, фізично здоровий, працює офіційно в Республіці Чехія, матеріально забезпечений, а тому зобов`язаний дбати про матеріальне становище сина. З часу проживання з відповідачем окремо, останній жодної допомоги сину не надавав, за винятком подарунку на день Святого Миколая та 100 доларів США, всі витрати на утримання сина несе вона, через що змушена працювати на двох роботах, при цьому зазначає, що під час карантину суттєво зменшився її дохід, грошей не вистачає навіть на найнеобхідніше. Крім того, на її утриманні перебуває ще дочка від першого шлюбу, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.53-54).

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 та позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.06.2016 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Задовольняючи позов частково, суд перешої інстанції з положень 180-185, 191 СК України, врахувавши, що позивачем надано пояснення про те, що відповідачем після розірвання шлюбу надавалися їй кошти на утримання дитини в добровільному порядку, дійшов висновку, що сторони погодили між собою розмір аліментів у твердій грошовій сумі, тому стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 гривень щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення аліментів, у тому числі в твердій грошовій сумі, однак їх розмір у судовому рішенні не обґрунтований і суд, стягуючи 2500 гривень аліментів щомісячно, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що на його утриманні також перебувають двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також мати ОСОБА_7 , яка є інвалідом ІІ групи.

Всупереч положенням статті 182 СК України, суд ці обставини не перевірив та не врахував при ухваленні рішення, як і не з`ясував розмір доходів та стан здоров`я платника аліментів, матеріальне становище та стан здоров`я дитини.

Позивач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції не заперечувала щодо наявності у відповідача ще двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання яких він зобов`язаний сплачувати аліменти. Отже, ці обставини визнаються іншим учасником справи (позивачем), не підлягають доказуванню, і суд не має сумніву в їх достовірності, тому приймає їх до уваги в силу положень частини 1 статті 82 СК України.

Обставина щодо наявності у відповідача матері з інвалідністю 2 групи не може бути врахована при визначенні розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено, що вказана особа не має самостійного доходу, який може полягати в отриманні аліментів, стипендій, пенсій, інших соціальних виплат, а при його наявності, що цей розмір є недостатнім і вона потребує утримання від відповідача та перебуває на його утриманні. Тобто не представлені суду докази про матеріальний стан матері, наявність інших працездатних дітей, з урахуванням яких можливо було б визначити чи потребує вона матеріального утримання саме від відповідача та у якій мірі.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав, що відповідач перебуває тривалий час (протягом кількох років) за кордоном на заробітках, а саме у Чеській Республіці. Інформації про його доходи суду не представлено.

Позивач у судовому засіданні суду пояснила, що вона є фізичною особою- підприємцем, а також працевлаштована продавцем у магазині. Її щомісячний дохід складає приблизно 13 000-14 000 гривень. При цьому у неї на утриманні ще перебуває дочка від першого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження (а.с.55)

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно і аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 1 грудня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становив 2027 гривень; з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 2020 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня - 2218 гривні, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не працевлаштований (не має постійної роботи) та не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, а може сплачувати аліменти у розмірі 1109 грн щомісяця, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Апелянт зазначає, що він не працевлаштований (не має постійної роботи), а позивач стверджує про наявність у нього доходу від трудової діяльності за межами України.

Жодних доказів про те, що відповідач дійсно не працевлаштований і з яких причин, ним суду не представлено. Так, не подано доказів про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості у зв`язку з пошуком роботи, з яких причин він перебуває за межами України і у якій країні, а також, що не отримує доходів за межами України. Також не подано і жодних доказів про його стан здоров`я.

Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання малолітньому сину та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі .

Таким чином, суд виходить з того, що апелянт є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, що дає йому можливість матеріально утримувати дитину на рівні вищому від половини прожиткового мінімуму.

Апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 грн, оскільки така сума на утримання чотирирічного сина від батька є помірною сумою, яка не є завищеною в сьогоднішніх умовах проживання, з урахуванням віку, потреб дитини та не є такою, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. З урахуванням витрат на утримання дитини в рівній мірі від обох батьків, дитині буде забезпечений дохід, який перевищує прожитковий мінімум.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цілому підлягає зміні, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення слід змінити в частині визначення розміру аліментів, присуджених судом першої інстанції.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1ст.192 СК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2000 грн ( двох тисяч гривень) щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.