справа № 489/6601/19
провадження №2/489/1080/20
29 вересня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 9/10 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , та на 1/10 частки вказаного домоволодіння після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь - ОСОБА_4 , який мав трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.1983 право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в рівних частках отримали: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . Згідно рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 18.08.1989 №177 частки вказаних власників змінились наступним чином: ОСОБА_4 - 8/10, ОСОБА_5 - 1/10 та ОСОБА_3 - 1/10. Ще за життя ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті свого сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і був зареєстрований у спірному будинку разом з батьком, проте не встиг її документально оформити, оскільки сам невдовзі помер.
За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 25.03.1993 на ім`я своєї доньки ОСОБА_2 , відповідно до якого заповів їй усе своє майно. Але остання за життя не зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини за померлим батьком, оскільки на момент смерті останнього постійно проживала з ним у спірному будинку, а тому фактично прийняла спадщину після його смерті. На той час спадщина її батька складалась вже з 1/9 частки спірного домоволодіння, але спадщину оформити вона також не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла, заповіту не залишила. Єдиними її спадкоємцями першої черги за законом є син - ОСОБА_7 та позивач. Оскільки ОСОБА_7 у встановлений законом строк подав заяву про відмову від спадщини матері, а позивач заяву про прийняття спадщини, вона вважається єдиною спадкоємницею за законом. За такого, прийняла спадщину, прийняту але не оформлену матір`ю, у вигляді 9/10 частки спірного домоволодіння.
Крім того, 10.08.1990 позивач та ОСОБА_3 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, а після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді 1/10 частки спірного домоволодіння. Оскільки позивач на момент смерті свого чоловіка проживала разом з ним, вона прийняла спадщину після його смерті.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач неодноразово зверталась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав за законом на майно, яке залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , та її матері ОСОБА_2 , яка була спадкоємницею свого батька ОСОБА_4 , але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів необхідних правовстановлюючих документів. За таких обставин, жодним іншим шляхом, ніж звернення до суду, позивач не має можливості захистити своє право власності.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2019 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 16.09.2020 на 09:00 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив, правом на надання відзиву не скористався.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.1983 право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в рівних частках прийняли ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Згідно рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 18.08.1989 №177 про зміну ідеальних часток в домоволодінні частки власників по АДРЕСА_1 змінились наступним чином: ОСОБА_4 на праві власності належало 8/10 частки вказаного домоволодіння, про що 25.08.1989 було видано свідоцтво про право приватної власності, а ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/10 його частці. Вказані обставини підтверджуються відомостями Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2018.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були синами ОСОБА_4 . Крім того, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №2595, ОСОБА_4 записаний батьком ОСОБА_2 , яка після реєстрації шлюбу 16.11.1961 з ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».
Відомостями департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 11.05.2019 №19.03.03-12/3525/19 підтверджується, що ОСОБА_5 станом на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з відповіді Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на запит суду від 13.02.2020 вих. №126/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.
У відповідності до частини першої, другої статті 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
За приписами статті 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
У відповідності до частини другої статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Зі змісту рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.07.2018 по цивільній справі №489/2565/18 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного місця проживання із спадкоємцем вбачається, що ОСОБА_4 з 22.07.1949 по день смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, та те, що ОСОБА_4 , будучи єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого сина ОСОБА_5 , постійно проживав з ним на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого сина, у встановленому законом порядку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №2562.
05.03.1993 ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 3-1440, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належну йому частину жилого будинку з відповідною частиною службових та господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 він заповідає своїй донці ОСОБА_2 .
Відповідно до положень статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59325419 від 07.02.2020 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спадковому реєстрі відсутні.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Заводського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 69 років, про що складено відповідний актовий запис №34.
Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_2 за життя не зверталась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_4 .
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.07.2018 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , із спадкодавцем ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, положення ЦК УРСР в редакції яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а також те, що ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом після його смерті продовжувала проживати в спірному будинку, вона вважається такою, що в передбаченому законом порядку прийняла спадщину після смерті останнього, до складу якої входило 9/10 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_2 було заведено спадкову справу №630/2009.

З дослідженої судом вищевказаної спадкової справи вбачається, що з заявою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулась її донька - позивач, а її син - ОСОБА_7 звернувся до нотаріальної контори з заявою в якій відмовився від усієї спадщини після померлої матері, на користь доньки останньої, тобто на користь позивача. Відомості щодо інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , матеріали вказаної спадкової справи не містять.

Проте, постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріально контори Миколаївської області Железнякової О.В. від 31.05.2019, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, на ім`я спадкодавців: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою.

Разом із тим, згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, як єдина спадкоємиця, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , позбавлена можливості оформити спадкові права на спадкове майно, а саме на 9/10 часток житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , та іншого способу захисту своїх спадкових прав, крім судового, в неї немає, тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/10 часку спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка, суд виходить в наступного.

Як вже зазначалось, ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 18.08.1989 №177 на праві приватної власності належала 1/10 частка житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 10.08.1990 позивач та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , актовий запис №343.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер у віці 58 років, про що складено відповідний актовий запис №5164.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59325528 від 07.02.2020 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спадковому реєстрі відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.01.2019 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вже зазначалось, постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріально контори Миколаївської області Железнякової О.В. від 31.05.2019, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи вищевикладене, положення статей 1261 та 1268 ЦК України, та те, що позивач будучи єдиною спадкоємницею першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , постійно проживала з ним на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього, у встановленому законом порядку.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, позбавлена можливості оформити спадкові права на спадкове майно, а саме на 1/10 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , та іншого способу захисту своїх спадкових прав, крім судового, в неї немає, суд вважає позовні вимоги в цій частині також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/10 часток житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частки житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Миколаївська міська рада, , місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 29.09.2020.

Суддя І.В.Коваленко