ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 614/1316/19

провадження № 22-ц/ 818/3308/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Хорошевського О.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, ухвалене 23 березня 2020 року у складі судді Винниченка П.П.,

УСТАНОВИВ:

Десятого грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 16914 доларів США 95 центів, що станом на день подачі позову складало 400 689 грн 79 коп., та 4006 грн 90 коп. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 січня 2018 року між сторонами у справі був укладений договір позики в іноземній валюті, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг сім тисяч доларів США. Щомісячна відсоткова ставка за користування кредитними коштами була визначена у розмірі 7% на весь розмір кредиту, який включає й відсотки за попередні місяці користування грошовим коштами та починає нараховуватися з 25 січня 2018 року. ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику та відсотки за користування кредитними коштами протягом семи місяців, тобто не пізніше 25 серпня 2018 року. На підтвердження факту укладення договору позики була складена та підписана боргова розписка від 25 січня 2018 року. Згідно з наданим ОСОБА_1 розрахунком ОСОБА_2 повернув лише 6300 доларів США. Ннеповернутою залишилася сума заборгованості та відсотки, які за період з лютого 2018 року по 10 грудня 2019 року склали 16 941 доларів США 95 центів, що на час подачі позову складало 400 689 грн 79 коп.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 березня 2020 рокупозов ОСОБА_1 задоволений: зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість у сумі 16 914,95 доларів США, що станом на день подачі позову складає 400 689,79 грн, та судові витрати в розмірі 4 006,90 грн, а всього 404 696,69 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 довів належними і допустимими доказами отримання ОСОБА_2 7000 доларів США у борг, наявність у останнього зобов`язання повертати кошти зі сплатою процентів. Зазначеного обов`язку в обумовлений договором строк відповідач не виконав, тому у нього утворилася заборгованість у розмірі 16 914 доларів США 95 центів, яка підлягає поверненню. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, тому кошти з відповідача стягуються в іноземній валюті з розрахунком його гривневого еквівалента.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього 16 214 доларів США 95 центів та 4006 грн 90 коп. судового збору. В цій частині відповідач просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. У якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що 25.01.2018 він отримав у борг від ОСОБА_1 7000 доларів США, з яких станом на час подачі позову повернув 6300 доларів США. Складена 25.01.2018 боргова розписка не є кредитним договором, що укладався із фінансовою установою, тому умова про нарахування 7 відсотків щомісячно є нікчемною. Поверненню на користь позивача підлягають лише 700 доларів США з отриманих 7000 доларів США. Відсотки мали нараховуватися позивачем лише на отримані в борг кошти (7000 доларів) та в межах строку дії договору, а саме до 25.08.2018. Визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_2 ОСОБА_1 протиправно включив до суми заборгованості, на яку нараховувались проценти, відсотки за попередні місці і нараховував проценти після 25.08.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти її задоволення. Посилається на те, що підписана 25.01.2018 ОСОБА_2 розписка підтверджує не лише укладення між сторонами договору позики, а й отримання відповідачем грошових коштів. Сторони обумовили в розписці розмір відсотків за користування кредитними коштами, що не суперечить законодавству, і домовились про те, що відсотки за попередній місяць включаються до розміру заборгованості на наступний місяць. ОСОБА_2 не заперечує написання розписки добровільно, тому зобов`язаний виконувати визначені в ній умови.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача та представника відповідача, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судовим розглядом установлено, що 25 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали розписку про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 7000 доларів США. Відсоткова ставка за користування кредитом складає 7 відсотків на місяць на весь розмір кредиту (включаючи проценти за попередні місці використання) і починає нараховуватися з 25 січня 2018 року. ОСОБА_2 зобов`язався повернути всю позику та проценти за користування кредитними коштами протягом семи місяців, тобто не пізніше 25 серпня 2018 року. На аркуші справи 10 міститься оригінал зазначеної розписки.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25.01.2018 був укладений договір позики, на підтвердження укладення якого вони склали розписку.

Доводи апеляційної скарги про неможливість визначення в розписці процентів за користування позикою внаслідок не укладення між сторонами кредитного договору протирічать вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прямо визначили в розписці від 25.01.2018, що ОСОБА_2 сплачуватиме ОСОБА_1 щомісяця сім відсотків від загальної суми позики, включаючи проценти за попередні місяці використання.

При цьому відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали право визначити у розписці від 25.01.2018 сплату ОСОБА_2 процентів за користування позиченими коштами і визначити, що сума, на яку нараховуватимуться проценти в кожному наступному місяці, міститиме окрім суми позики розмір процентів за попередній місяць.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із тим, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати ОСОБА_1 проценти з 25.01.2018 по 10.12.2019.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Сторони в розписці від 25.01.2018 визначили, що позичені кошти та проценти ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 не пізніше 25.08.2018, тобто сторони погодили строк дії договору. Після 25.08.2018 ОСОБА_1 вже не має права вимагати від ОСОБА_2 сплати процентів за договором позики, а має право вимоги застування до боржника відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України. ОСОБА_1 подібних вимог у дійсній цивільній справі не заявляв.

Отже, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню неповернута ним сума позики та проценти за період з 25.01.2018 по 28.08.2018.

Відповідно до обумовленого сторонами договору порядку сплати процентів їх розмір складе 4240 доларів США 47 центів:

Період розрахункуРозмір позикиПроцентна ставкаРозмір процентів
25.01-25.0270007% 490
25.02.-25.0374907%524,3
25.03-25.048014,37%561
25.04-25.058575,307%600,27
25.05.-25.069175,577%642,29
25.06-25.079817,867%687,25
25.07.-25.0810505,117%735,36

Тобто, станом на 25.08.2018 відповідач був зобов`язаний повернути ОСОБА_1 11 240 доларів США 47 центів (7000+4240,47), з яких на час подачі дійсного позову повернув 6300 доларів США, що сторонами не заперечується.

Отже, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 4940 доларів США 47 центів (11240,47-6300) заборгованості за договором позики від 25.01.2018.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - зміні. Сума, що підлягає стягненню зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягає зменшенню з 16 914 доларів США 95 центів до 4940 доларів США 47 центів.

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 сплатив при подачі позовної заяви 4006 грн 90 коп. судового збору (а.с. 1). За результатами перегляду судового рішення в апеляційному порядку позов визнаний обґрунтованим на 29,21 %. Тому розмір судового збору, стягнутий зі ОСОБА_2 на користь позивача рішенням суду від 23.03.2020, підлягає зменшенню з 4006 грн 90 коп. до 1170 грн 42 коп.

ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплатив 5761 грн 70 коп. (а.с. 84), апеляційна скарга визнана обґрунтованою на 69,53%. Тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4006 грн 11 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 березня 2020 року змінити в частині визначення розміру стягнутої суми заборгованості та судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 січня 2018 року у розмірі 4940 (чотири тисячі дев`ятсот сорок) доларів США 47 (сорок сім) центів.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1170 (одну тисячу сто сімдесят) гривень 42 (сорок дві) копійки судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4006 (чотири тисячі шість) гривень 11 (одинадцять) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 вересня 2020 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - С.С. Кругова

О.М. Хорошевський