ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2020 року

м. Харків

справа № 644/11697/15-ц

провадження № 22ц/818/4000/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3 , представниця відповідачки ОСОБА_4 ,

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мороз Галина Іванівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року в складі судді Ізмайлова І.К.

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 через представницю звернулась до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мороз Галина Іванівна про зміну черговості одержання права на спадкування, стягнення коштів за утримання спадкового майна та перерозподіл часток.

Клопотання мотивовано тим, що під час розгляду справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Вказала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зазначила, що на даний час розгляд справи по суті закінчено, тому необхідність у подальшому збереженні заходів забезпечення позову, які обмежують її права, відпала.

Просила скасувати вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року заяву представниці відповідачки про скасування заходів забезпечення позову задоволено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року про накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_5 , та Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона та її представник не були належним чином повідомлені про розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати свої заперечення проти заяви відповідачки; що вона звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, тому скасування заходів забезпечення позову є передчасним; що судом порушено строки надсилання їй копії оскаржуваної ухвали.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що підстав для забезпечення позову у даній справі не вбачається, оскільки набрало законної сили рішення суду, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічні вимоги містили статті 151-152 ЦПК України у редакції, чинній на час вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частинами першою, другою, дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 також роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І. про зміну черговості одержання права на спадкування, стягнення коштів за утримання спадкового майна та перерозподіл часток.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 просила, з урахуванням уточнень, змінити її черговість одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з четвертої черги на першу та стягнути з ОСОБА_3 на її користь кошти за утримання належної до спадкування частини нерухомого майна в натурі на загальну суму 14 940,30 грн, що дорівнює 1,4 кв м житлової площі в спірній квартирі, перерозподіливши житлову площу в спірній квартирі за нею у розмірі 9,7 кв м та відповідачкою у розмірі 6,95 кв м.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що проживала з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням суду, та після його смерті має право на зміну черговості спадкування та отримання права на спадкування у першу чергу, як і дочка померлого ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_3 не сплачувала коштів на утримання спадкового майна, вважала, що у неї також виникло відповідне боргове зобов`язання.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , які належали померлому ОСОБА_5 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві приватної власності за ОСОБА_5 , та Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованої на праві приватної власності за ОСОБА_5 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2018 року залишено без змін.

При вирішенні питання щодо скасування заходів забезпечення позову суд виходить з того, що забезпечення позову має тимчасовий характер, спрямований саме на гарантування виконання майбутнього рішення суду, та повинно бути скасовано судом у разі, якщо потреба у такому забезпеченні з певних причин відпала.

Заходи забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду та задоволення законних вимог позивача, а тому відмова у задоволенні позову робить недоцільним подальше існування заходів, вжитих на забезпечення прав позивача у справі.

Оскільки рішенням суду першої інстанції від 20 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , та зазначене рішення суду залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 02 серпня 2018 року, що набрала законної сили з моменту її прийняття та є чинною, підстави для забезпечення позову відсутні. Крім того, касаційну скаргу ОСОБА_1 на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі залишено без задоволення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона та її представник не були належним чином повідомлені про розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову та не мали можливості брати участь у судовому засіданні, судова колегія відхиляє, оскільки вимогами статті 158 ЦПК України не передбачена обов`язкова участь сторін при розгляді клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Отже, посилання позивачки на те, що зазначене питання вирішено без її участі, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду. Крім того, будь-яких доказів, які б свідчили про необхідність збереження заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 не надано, тобто її посилання на неможливість надати свої заперечення проти заяви відповідачки є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, тому скасування заходів забезпечення позову є передчасним, судовою колегією також не приймаються, оскільки рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 набрало законної сили та є чинним. Подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами не є підставою для збереження вжитих заходів забезпечення позову. За таких умов, підстав вважати, що оскаржувана ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є передчасною, не вбачається.

Твердження ОСОБА_1 , що судом порушено строки надсилання їй копії оскаржуваної ухвали, будь-якими доказами не підтверджуються та також не свідчать про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції правильно встановив, що обставини, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову, змінились, адже позов, який забезпечувався, залишено без задоволення, а тому передбачені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність постановлення ухвали про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.