Справа № 354/587/18
Провадження № 2/354/128/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Польської М.В.

секретаря: Савчук М.І.

представника заявника адвоката: Мельника С.Г.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Марчака Ю.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Яремчанського міського суду подане втретє клопотання про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Яремчанського міського суду з липня 2018 року знаходиться справа за названим позовом.

23.01.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про витребування втретє через Головний офіс «ПриватБанку», який знаходиться за адресою: Україна, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, копії фінансових документів про пересилання ОСОБА_2 із Російської Федерації на прізвище ОСОБА_4 коштів в сумі 13 тисяч доларів США у період 2013-2014 рр., які є доказом отримання відповідачкою коштів до шлюбу з ОСОБА_2 . Обгрунтовуючи вимоги зазначає, що позовною вимогою №6 було зазначене таке клопотання та ухвалою суду від 27.08.2019 року його задоволено.

В клопотанні зазначає, що 20.09.2019 року на адресу суду надійшла відповідь АТ КБ «Приват Банк» про неможливість надання запитуваної інформації в зв`язку з неможливістю ідентифікації вказаних у запиті осіб, зокрема відсутність ІПН як надавача коштів, так і отримувача. Ухвалою Яремчанського міського суду від 05.12.2019 року недоліки попередньої ухвали сторонами були усунуті та повторно витребувано зазначену стороною позивача інформацію із зазначенням ідентифікаційним номерів позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_5 . Заявник зазначає, що при постановленні повторної ухвали від 05.12.2019 року суд перекрутив його вимогу та ухвалу від 27.08.2019 року, оскільки зазначив прізвище отримувача коштів як ОСОБА_1 , а не як ОСОБА_4 , з якою на час отримання коштів заявник ще не перебував у шлюбі.

У своєму клопотанні від 23.01.2020 року заявник вважає ухвалу суду від 05.12.2019 року завідомо неправосудною через невідповідність ухвали дійсним обставинам справи, перекручування фактів та підроблення судом доказів, що підпадає під ознаки ст.375 КК України.

В судовому засіданні адвокат Мельник С.Г. підтримав подане клопотання.

Адвокат Марчак Ю.І. заперечив щодо його задоволення та вказав, що позивач вкотре самостійно подає аналогічні клопотання, хоча на сьогоднішній день відповідач не є під прізвищем ОСОБА_6 .

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши подане втретє клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

По перше, при постановленні судом ухвали від 27.08.2019 року судом не була зазначена інформація для здійснення ідентифікації відправника та отримувача грошових коштів, проте такі

дані не були надані і самим заявником по попередньому клопотанні позивачем ОСОБА_2

По-друге, супровідним листом 07.11.2019 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мельник С.Г. разом з повторним клопотанням надав копію ідентифікаційного номера тільки ОСОБА_2 . При цьому, в матеріалах справи наявний паспорт та ідентифікаційний номер тільки ОСОБА_1 , доданий самою відповідачкою до відзиву на позовну заяву. Тому суд, при постановленні ухвали від 05.12.2019 року зазначив прізвище отримувача коштів як ОСОБА_3 , що відповідає встановленим під час судового засідання даним щодо особи та даним, наявним в матеріалах справи, зокрема її паспорта та ідентифікаційного номера.

В свою чергу, банк зазначив прізвище ОСОБА_5 , що не є перешкодою щодо аналізу сторонами та судом тих обставин, що це одна і та ж особа та не порушив вимоги ухвали, оскільки в ухвалі було зазначено прізвище власника ІПН ОСОБА_5 , та затребуване заявником попереднє дошлюбне - ОСОБА_6 . Отже ухвала суду виконана і сторона позивача володіє інформацією, яка ними і запитувалася.

Суд приходить до переконання, що подане втретє клопотання сторони позивача, інтереси якого в судовому засіданні представляє адвокат, про вирішення питання, яке вже вирішено судом за відсутності інших підстав чи нових обставин, є явним зловживанням процесуальними правами самої сторони позивача, та зокрема і вчинення тиску на суд щодо висловів невідповідності ухвали дійсним обставинам справи, перекручування фактів та підроблення судом доказів, що на його переконання підпадає під ознаки ст.375 КК України. Саме позивач та його представник затягують можливість розпочати суду розгляд справи по суті, спонукають суд надати вкотре запит на прізвище відповідача ОСОБА_6 , яка з листопада 2014 року вже є ОСОБА_5 .

Окрім того, зневага і погроза на суд зі сторони позивача виявляється і в інших матеріалах, наявних у справі.

Так, представником позивача адвокатом Мельником С.Г. (який у всіх судових засіданнях, при відсутності самого позивача, підтримує подані ним клопотання) за час розгляду справи подавалася заява про роз`яснення ухвали Яремчанського міського суду від 15.05.2019 року про об`єднання позовів, також заява про відвід судді від 17.07.2019 року, які були визнані безпідставними, і в їх задоволенні було відмовлено.

Цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, визначеною у постанові від 07.08.2019 у справі № 910/11287/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У відповідності до вимог ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

За ч.2 ст.44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу та

вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Згідно вимог ч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

За змістом ст.144 ЦПК України, суд може застосувати заходи процесуального примусу, в тому числі у вигляді попередження та штрафу.

Зважаючи на той факт, що стороною позивача постійно вживаються заходи щодо заявлення безпідставних клопотань, відводу судді Польської М.В., клопотань з аналогічних підстав при наявності вже вирішеного питання про витребування доказів та отриманої інформації від запитувача, з метою затягування самого розгляду справи без дотримання вимог ЦПК України, при цьому що суд з семи судових засідань (15.05.2019 , 06.06.2019, 17.07.2019, 27.08.2019, 17.10.2019, 05.12.2019 та 19.02.2020) ще не зміг закрити підготовче провадження, суд розцінює вказані дії як зловживання своїм процесуальним правом, тобто сторона позивача вчиняє дії по унеможливлюванню здійснення своєчасного судочинства.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви; наголошуває, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Так, у ст.17 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 р. № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод оппоненту, тощо.

Зазначені обставини доводять факт зловживання стороною позивача ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, що є достатньою підставою для застосування до позивача заходів процесуального примусу - у вигляді попередження.

Частиною першої статті 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, в т.ч. п.18) стягнення штрафу в порядку процесуального

примусу. Поскільки до сторони позивача судом застосовано попередження, як захід процесуального примусу, суд приходить до переконання, що дана ухвала оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 39, 44, 144, 352-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Визнати подане клопотання ОСОБА_2 від 23.01.2020 року як зловживання процесуальними правами та застосувати до позивача ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді - попередження.

Клопотання ОСОБА_2 від 23.01.2020 року про витребування втретє через Головний офіс «ПриватБанку», копії фінансових документів про пересилання ОСОБА_2 із Російської Федерації на прізвище ОСОБА_4 коштів в сумі 13 тисяч доларів США у період 2013-2014 роки, на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України - залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М. В. Польська