Справа № 186/1184/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2020 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.

секретар: Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

До Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що з 28 жовтня 1978 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу в них народився син та донька, які до повнолітня проживали з ними, а потім почали жити самостійно. Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, однак 26 липня 1988 року чоловік загинув.

На час його смерті вони постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . За час життя чоловіка вона перебувала на його утриманні, оскільки працювала в дитячому садку вихователем, отримувала невелику заробітну плату, розмір якої становив (в перерахунку на гривні) 110-120 гривень на місяць, в той час, як чоловік працював на шахта «Степова» ПАТ «Павлоградвугiлля» та отримував (в перерахунку на гривні) 700-900 гривень на місяць, та саме він здійснював оплату комунальних послуг, придбання медикаментів, продуктів харчування, сплачував потреби дітей тощо. Таким чином, саме доходи чоловіка були для неї постійним джерелом для існування. Після його смерті отримувала допомогу для дітей. Новий шлюб до цього часу ні з ким не укладала.

02 серпня 2010 року вона була звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років. Нещодавно вона звернулася до Першотравенського відділу обслуговування громадян для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що оскільки її чоловік помер тривалий час тому назад та коли вони перебували в працездатному віці, у зв`язку з чим слід підтвердити її перебування на утриманні чоловіка в судовому порядку.

Просить суд встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 11 липня 2018 року повторно виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №171. Прізвище дружини після шлюбу - ОСОБА_4 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29 липня 1988 року вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 02.08.2010 року звільнена з посади вихователя КДНЗ «Черемшина» у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років на підставі ст.38 КЗПП України.

Відповідно до копії довідки про дохід від 10 вересня 2020 року №936 виданої ВСП ШУ «Першотравенське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_1 працювала в д/к «Черемшина» впродовж 1987 та 1988 років отримала заробітну плату на загальну суму 2260,16 руб.

Відповідно до копії довідки про дохід від 11 грудня 2019 року №1483 виданої ВСП ШУ «Першотравенське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_2 продовж 1983 та 1988 років працював та отримав заробітну плату, яка враховується при обчислені пенсії в розмірі 0,31061 грн.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо факти, що підлягають встановленню, мають юридичне значення, тобто від них залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, а також, якщо чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У справі, не встановлено наявності спору про право, факт, що підлягає встановленню, має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення майнових прав ОСОБА_1 .

Крім того, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, у позасудовому порядку.

Згідно частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону.

Дружина померлого, яка не була на його утриманні, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина, якщо вона є особою з інвалідністю або досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

У той же час, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно частини першої, пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, особою яка потребує утримання, є непрацездатна особа, що має дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд в цивільних справах №223/828/18, Постанова від 13 лютого 2020 року, та №210/3705/17, Постанова від 16 квітня 2020 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вимоги викладені в заяві не підлягають задоволенню, оскільки на час смерті свого чоловіка, а саме станом на 1988 рік, ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, з 1985 року постійно працювала та отримувала дохід, а в 2010 році була звільнена у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, отже була працездатною особою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому на момент смерті ОСОБА_2 також працював, однак отримував заробітну плату, яка перевищувала доходи заявниці, вказані обставини не можуть вказувати на те, що заявниця була на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 319 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

Судові витрати залишити за заявницею.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя С.М. Демиденко