Провадження № 22-ц/4808/928/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , позивача, її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Бабій О.М. 05 травня 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ФОП ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля.

Позов мотивувала тим, що 03.03.2019 року вона припаркувала свій автомобіль на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 . 13.03.2019 року виявила пошкодження свого автомобіля та зателефонувала в поліцію. Навпроти місця паркування знаходиться продуктовий магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому відсутня велика частина рекламної вивіски та навколо магазину виявлені шматки вивіски, які по кольору схожі на подряпини на автомобілі. В автомобілі було пошкоджено переднє праве крило, передній капот, передній бампер з правого боку. У висновку експертно-криміналістичного центру МВС України вказано, що на поверхнях автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , є нашарування сторонніх фарбових матеріалів жовтого, зеленого та червоного кольору в місцях пошкодження автомобіля. Нашарування на передньому правому крилі, передньому капоті та бампері подібні до фарбового матеріалу, який нанесено на частинках пластикових уламків, за кольором та типом пігменту барвника. Є причини вважати, що рекламна вивіска магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була закріплена неналежним чином і через порив сильного вітру зірвалась та пошкодила автомобіль. Згодом вона дізналась, що власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є ФОП ОСОБА_3 .

Вартість ремонту автомобіля становила 20 000 грн. Розмір моральних збитків становить 10 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила стягнути із ФОП ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 20 000 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року за заявою позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5 , яка на момент завдання шкоди орендувала магазин «У ОСОБА_6 ».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2020 року позов ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 20 000 грн., 3 000 грн. моральної шкоди та 768,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що майну позивачки завдано шкоду відповідачкою ОСОБА_5 , оскільки вона на час пошкодження автомобіля була користувачем приміщення магазину, вивіска з якого пошкодила автомобіль позивачки. Суд вважав, що відповідачкою ОСОБА_5 належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача про відшкодування матеріального збитку в сумі 20 000 грн. суду не надано. Також суд вважав доведеним, що відповідачка ОСОБА_5 заподіяла позивачці моральну шкоду, та визначив співмірним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди суму коштів у розмірі 3 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що вона не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки не була повідомлена про розгляд справи, а тому не могла надати суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позов у частині стягнення матеріальної шкоди є доведеним, оскільки позивачкою не доведено належним чином нанесення їй шкоди на будь-яку суму (відсутній експертний висновок чи висновок спеціаліста про це). Також не доведено, що її дії були протиправними і саме це спричинило майну позивачки матеріальну шкоду, не доведено, що між її діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та що у її діях вбачається вина.

Вважає, що пояснення свідків, зазначених у довідці відділу поліції за результатами проведеної перевірки від 10.04.2019 року, не можуть підтвердити факт ушкодження рекламною вивіскою автомобіля позивачки саме на суму 20 000 грн.

Зазначає, що згідно довідки Івано-Франківського обласного центру з гідрометеорології 10.03.2019 року у м. Івано-Франківську спостерігався західний вітер з поривами до 22 м/с, швидкість вітру 20 м/с була зафіксована о 6-22 год.

Зазначає, що суд оцінив висновок експертного дослідження від 05.04.2019 №ЕД-19/109/20-ІМРВ/19 про дослідження лакофарбових матеріалів і покриттів як належний доказ нанесення шкоди автомобілю позивача внаслідок падіння уламків вивіски, який не є належним доказом в частині нанесення збитків, оскільки не підтверджує факт пошкодження автомобіля рекламною вивіскою, а тільки вказує на те, що на авто є залишки фарби, схожої до фарби з вивіски. У висновку не вказано, яких саме пошкоджень, завдала автомобілю рекламна вивіска і яка вартість нанесених цим збитків. Позивачка не довела вартість збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, оскільки не надала звіт про оцінку вартості збитку. Накладна підприємця про фарбування і ремонт автомобіля не може мати нічого спільного з доказами, які необхідно було надати суду для вирішення справи про відшкодування збитків.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують причинний зв`язок між падінням вивіски та вартістю збитків, які заявлені позивачкою у позові.

Зазначає, що при перегляді фотографій автомобіля, які зроблені 11.03.2019 року власником магазину ОСОБА_3 очевидним є те, що такі пошкодження не могла завдати рекламна вивіска, оскільки на бампері проглядається відшарування старого шару шпаклівки, які покрились іржею, що говорить про давність таких ушкоджень. Вважає, що автомобіль був пошкоджений ще раніше.

Крім того, суд не навів у рішенні, а позивачка не довела наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Зазначає, що жодних доказів наявності глибоких фізичних та душевних страждань позивачка не надала. Відповідач стверджує, що її дії не були протиправними, між її діями і шкодою немає причинного зв`язку та відсутня її вина у заподіянні шкоди.

Вважає, що позивачка має намір збагатитись за її рахунок та відремонтувати автомобіль за її кошт.

З наведених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнути з позивачки судові витрати по справі (судовий збір та витрати на правничу допомогу).

Представник позивачки ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що апелянтом належних та допустимих доказів на спростування вимог позивачки про відшкодування матеріального збитку не надано. На ремонт автомобіля позивачка витратила 20 000 грн., що підтверджується накладними. Пошкодження автомобіля, на яких є нашарування подібні до фарбованого матеріалу, який нанесено на частинках пластикових уламків вивіски магазину, за кольором та типом пігменту барвника, підтверджені висновком експерта, та повністю співпадають із ремонтними роботами автомобіля. Доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням вивіски магазину поривом вітру, пошкодженням автомобіля позивачки, експертною оцінкою та ремонтними роботами. Сукупність даних фактів доводить вину апелянта, у неналежній експлуатації приміщення, яке призвело до пошкодження автомобіля позивачки.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Позивач та її представник доводи апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_3 вважав апеляційну скаргу обґрунтованою, посилаючись на те, що згідно договору позички в кінці січня 2019 року він передав у безоплатне користування приміщення магазину, яке належить йому на праві власності, користувачу ОСОБА_5 , яка з його дозволу поміняла вивіску на магазині з «Лайм» на «У Марії». Вивіска малого розміру з пластику.

Автомобіль, як пізніше виявилось, що належить позивачці, тривалий час стояв припаркований недалеко від магазину. Точного часу не може сказати, бо не звертав уваги. Неподалік ведуться будівельні роботи на будівництві житлового будинку, місце насичене транспортом. Не пам`ятає коли, побачив на передній частині автомобіля пошкодження, характерні зіткненню транспортних засобів, вирішив зробити його фотознімки. На пошкоджених частинах було видно іржу, що свідчило про давність пошкодження. Відтак позивач почала ставити претензії щодо відшкодування їй збитків, нанесених автомобілю частинами вивіски, яка була пошкоджена внаслідок сильного пориву вітру. Як була прикріплена вивіска не знає, бо він її не кріпив. Переконаний, що частинки пошкодженої вивіски не могли спричинити автомобілю позивача пошкодження на 20 000 грн., а також судом неправильно стягнено моральну шкоду.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачка ОСОБА_5 не брала участі у суді першої інстанції, про судові засідання не була повідомлена належним чином, оскільки уся кореспонденція, направлена на її адресу, повернулась до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 101, 110, 134).

Такою ж є позиція Верховного Суду в окремій ухвалі від 23.01.2019 року у справі №761/15565/16-ц, яка полягає в тому, що положення цивільного процесуального законодавства не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», така відмітка не передбачена як причина невручення судового повідомлення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Отже, подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особа, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції приймає долучений відповідачкою під час апеляційного розгляду новий доказ, а саме висновок експерта від 10.08.2020 року №СЕ-19/109/13/3-78АВ/20, складений Івано-Франківським НДЕКЦ, оскільки його неподання до суду першої інстанції було зумовлено причинами, що об`єктивно від відповідачки не залежали, оскільки вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обов`язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у користуванні позивачки є автомобіль марки Hyundai Accent, номерний знак НОМЕР_1 (далі автомобіль), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 136).

13.03.2019 року позивачка виявила пошкодження автомобіля, який був припаркований на прибудинковій території на АДРЕСА_2 з 03.03.2019 року по 13.03.2019 року.

Власником приміщення № НОМЕР_2 за вказаною адресою станом на 13.03.2019 року був відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 87-88).

Але, 28.01.2019 року відповідач ОСОБА_3 (позикодавець) уклав договір позички із відповідачкою ОСОБА_5 (позичальник) (а.с. 38), відповідно до якого передав ОСОБА_5 у тимчасове безоплатне користування (найм) для здійснення підприємницької діяльності нежитлові приміщення, що розташовані на АДРЕСА_3 , загальною площею 25 кв.м, на строк до 01.02.2020 року.

Відповідно до п. 3.3 договору позички позичальник зобов`язаний забезпечувати збереження приміщення та підтримувати його в належному стані. Позичальник несе відповідальність за збитки спричинені неналежною експлуатацією та ремонтом орендованого приміщення.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_5 пояснила, що вказаний продуктовий магазин за попереднього власника мав назву «Лайм», однак вона змінила назву на іншу «У ОСОБА_6 » та поміняла рекламну вивіску на іншу ламіновану пластмасову вивіску діаметром 80 см, яка за формою та матеріалом відповідала попередній вивісці.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_5 є належним відповідачем за цим позовом.

Після виявлення пошкодження автомобіля позивачка звернулась до поліції та 10.04.2019 року отримала довідку за результатами проведеної перевірки (а.с. 15). Із довідки вбачається, що в автомобілі пошкоджено бампер, переднє праве крило, капот, передня права фара, потертості на лобовому склі. Автомобіль знаходився за адресою: вул. Мазепи, 175/3 в м. Івано-Франківську. Опитані громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що вони були свідками як під час сильного пориву вітру була пошкоджена вивіска магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та неподалік магазину був припаркований автомобіль Hyundai Accent, номерний знак НОМЕР_1 , шматки вивіски розлітались в різні сторони.

Як вбачається із висновку експертного дослідження від 05.04.2019 року, на вирішення якого ставилось питання про те, чи є на автомобілі нашарування сторонніх лакофарбових матеріалів; чи подібні вони до зразків частин пластику, наданих на дослідження (тобто частин рекламної вивіски магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), експерт дійшов висновку, що на поверхнях автомобіля Hyundai Accent, номерний знак НОМЕР_1 , є нашарування сторонніх фарбованих матеріалів жовтого, зеленого та червоного кольору в місцях пошкодження автомобіля. Нашарування на передньому правому крилі, передньому капоті та бампері подібні до фарбованого матеріалу, який нанесено на частинках пластикових уламків, за кольором та типом пігменту барвника (а.с. 11-14).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що суд помилково зіслався на вказаний висновок експертного дослідження, як на доказ нанесення шкоди автомобілю уламками вивіски на магазині, оскільки такий не підтверджує факт пошкодження автомобіля рекламною вивіскою, а тільки вказує на те, що на авто є залишки фарби, схожої до фарби з вивіски.

При цьому апелянт не заперечує того факту, що 10.03.2019 року в м. Івано-Франківську був сильний вітер, в результаті якого було зірвано з приміщення магазину, яке вона використовує, рекламну вивіску, частини якої розлетілись і могли подряпати автомобіль позивачки, що був припаркований біля магазину.

Відповідачка ОСОБА_5 долучила до апеляційної скарги довідку №181/11.04-18, видану 12.03.2020 року Івано-Франківським обласним центром з гідрометеорології, із якої видно, що 10.03.2019 року у м. Івано-Франківську спостерігався західний вітер з поривами до 22 м/с (шторм за шкалою Бофорта), швидкість вітру 20 м/с була зафіксована о 6-22 год. (а.с. 163).

Для того, щоб визначити чи повинна ОСОБА_5 нести відповідальність за завдані зірваними частинами вивіски пошкодження, необхідно встановити чи завдання шкоди автомобілю вивіскою на магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зумовлено тільки фактором непереборної сили (сильний порив вітру) чи також і неналежним закріпленням вказаної вивіски, яку встановила відповідачка ОСОБА_5 .

Так, позивачка у позові посилалась на те, що рекламна вивіска магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » була закріплена неналежним чином і через порив сильного вітру зірвалась та пошкодила автомобіль, тому стверджувала, що саме відповідачка ОСОБА_5 має нести відповідальність за цим позовом.

Всупереч ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідачка ОСОБА_5 не надала жодних доказів, які б доводили відсутність її вини у завданні шкоди, зокрема, які б підтверджували належне закріплення вивіски тощо.

Адже, положеннями вказаної статті встановлено презумпцію винності відповідача у завданні шкоди і відповідно обов`язок саме останнього доказати відсутність своєї вини у заподіянні шкоди майну позивача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідачка ОСОБА_5 доказів на спростування тверджень позивача та заперечення своєї вини суду не надала. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, відповідачка не довела відсутності своєї вини у неналежній експлуатації приміщення, яке призвело до пошкодження автомобіля позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не доведено, що дії відповідачки ОСОБА_5 були протиправними і ними спричинено майну позивачки матеріальну шкоду, що між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та що у діях відповідачки вбачається вина, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно вважав суд першої інстанції, згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов`язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що саме відповідачка ОСОБА_5 повинна відповідати за завдання шкоди.

Разом з тим, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції в частині розміру матеріального збитку, завданого позивачці.

Так, суд першої інстанції вважав, що відповідачкою ОСОБА_5 належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача про відшкодування матеріального збитку в сумі 20 000 грн. суду не надано. Однак, такий висновок є помилковим, зробленим з порушення норм процесуального права щодо повного та всебічного розгляду справи.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що щодо розміру матеріальної шкоди не застосовується презумпція, передбачена ч. 2 ст. 1166 ЦК України, у якій чітко зазначено, що тільки обов`язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу, про розмір заподіяної шкоди мова не йде.

Тому розмір збитків підлягає доведенню у загальному порядку, передбаченому ЦПК України, зокрема ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд першої інстанції не мав права обмежуватись посиланням на те, що відповідачка не спростувала доводів позивачки щодо розміру завданих збитків, а повинен був дати оцінку, наданим позивачкою доказам на їх відповідність вимогам, передбаченим процесуальним законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положенням ст. 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру завданих збитків відповідачка подала накладні, видані ПП ОСОБА_9 , на суму 20 000 грн., якими підтверджується фарбування та ремонт автомобіля.

Колегія суддів вважає, що вказані накладні не підтверджують розміру шкоди, завданої саме відповідачкою внаслідок падіння рекламної вивіски, з огляду на наступне.

Відповідачка ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції заперечувала щодо визначеного позивачкою розміру збитків, зазначаючи, що автомобіль був пошкоджений ще до завдання йому шкоди вивіскою, що видно із фотографії, що долучена до апеляційної скарги (а.с. 160) та була зроблена 11.03.2019 року іншим відповідачем ОСОБА_3 . Відповідачка стверджувала, що усі пошкодження на автомобілі не могли бути завдані пластмасовою рекламною вивіскою. Цього позивачка не спростувала.

Крім того, ОСОБА_5 надала суду апеляційної інстанції копію висновку експерта від 10.08.2020 року №СЕ-19/109/13/3-78АВ/20, складеного Івано-Франківським НДЕКЦ, з якого судом апеляційної інстанції встановлено, що вартість матеріальних збитків, завданих автомобілю позивачки внаслідок пошкоджень, що зафіксовані на фото, із врахуванням висновку експертного дослідження від 05.04.2019 року №ЕД-19/109/20-1МРВ/19 (такий висновок наданий позивачкою на а.с. 11-14) в частині виявлених наявних нашарувань фарби від вивіски на автомобілі станом на 10.08.2020 року становила 9 600,20 грн. Експерт у цьому висновку оцінив вартість матеріального збитку, врахувавши висновок, наданий позивачкою, яким встановлено пошкодження, завдані вивіскою, що залишила нашарування фарби у місцях пошкодження.

Із долученої до апеляційної скарги відповіді експерта НДЕКЦ, який склав висновок від 05.04.2019 року №ЕД-19/109/20-1МРВ/19, судом апеляційної інстанції встановлено, що перед експертом не ставилось питання про нашарування сторонніх фарбових матеріалів на передньому бампері. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що позивачка не довела пошкодження переднього бампера рекламною вивіскою.

Крім того, за даними висновку експерта від 10.08.2020 року №СЕ-19/109/13/3-78АВ/20 передній бампер, капот та праве переднє крило не потребують заміни, а можуть бути відремонтовані.

Незважаючи на це, із наданих позивачкою накладних (а.с. 116) вбачається, що у автомобілі позивачки проведено повну заміну переднього бампера та правого крила. Отже, вказані накладні не підтверджують розміру шкоди, спричиненої позивачці пошкодженням транспортного засобу внаслідок падіння уламків вивіски на магазині, що використовується відповідачкою. Висновку експерта, який міг би підтвердити розмір збитків, завданих від падіння вивіски, позивачка не надала.

На сьогоднішній день транспортний засіб позивачки відремонтований.

З огляду на вказане, саме висновок від 05.04.2019 року №ЕД-19/109/20-1МРВ/19, наданий відповідачкою, є належним та допустимим доказом розміру матеріального збитку, який завданий позивачці, на суму 9 600,20 грн., яку необхідно стягнути з відповідачки в користь позивачки.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, долученим позивачкою, тому дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля рекламною вивіскою.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_5 заподіяла позивачці також моральну шкоду, яку суд оцінив у 3 000 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» роз`яснив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачка у позовній заяві взагалі не зазначила вищевказаних обставин, не довела факту завдання їй відповідачкою моральної шкоди, тому суд першої інстанції помилково задовольнив позов у частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищезазначене, а також положення ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 , стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9 600,20 грн., а у решті позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9600,20 грн., то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (32%) з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути 245,88 грн. витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просила вирішити питання судових витрат по справі (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу). Відповідачка сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1153,50 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 156), а також понесла витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5 000 грн., що підтверджується двома квитанціями. Види правничих послуг, наданих адвокатом Стецюк С.С. відповідачці ОСОБА_5 , підтверджуються актом приймання виконаних робіт. Колегія суддів вважає, що не підлягають стягненню тільки витрати у розмірі 250 грн. за підготовку та складання клопотання про допит свідків, у задоволенні якого було відмовлено. Отже, доведеним є розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 4 750 грн.

Враховуючи відсоток позовних вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено, що становить 68% (100% - 32%(відсоток задоволення апеляційної скарги) = 68%), на позивачку необхідно покласти витрати, понесені відповідачкою, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути: 784,38 грн. витрат по оплаті судового збору (1 153,50 грн. х 68% = 784,38 грн.) та 3 230 грн. витрат на професійну правничу допомогу (4 750 грн. х 68% = 3230 грн.).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , жительки АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , - 9 600,20 грн. (дев`ять тисяч шістсот гривень 20 копійок) матеріального збитку та 245,88 грн. (двісті сорок п`ять гривень 88 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_5 , жительки АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , - 784,38 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 38 копійок) витрат по оплаті судового збору та 3 230 грн. (три тисячі двісті тридцять гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2020 року