Справа № 204/968/20
Провадження № 2-з/204/12/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.

при секретарі Голушко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Капран Ірини Володимирівни, який може набути статусу позивача, інша особа: ОСОБА_2 , який може набути статусу відповідача, про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Капран Ірини Володимирівни, який може набути статусу позивача, інша особа: ОСОБА_2 , який може набути статусу відповідача, про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на домоволодіння.

Заява про забезпечення позову до подання позовної заяви передані судді Мащук В.Ю. 18 лютого 2020 року.

Відповідно до поданої заяви заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , із забороною його відчуження з внесенням відомостей про накладення арешту в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська готується до подачі позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 30 липня 2007 року, розташованого на земельній ділянці площею 861, 0 кв.м. по фактичному користуванні.

30 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 861,0 кв. м по фактичному користуванню. Відповідно до договору продаж домоволодіння вчинено за 1 111 000,00 (один мільйон сто одинадцять тисяч) грн. 00 коп., що на момент купівлі-продажу було еквівалентно 220 000 (двісті двадцять тисяч) доларів США. Даний договір є недійсним, оскільки був вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином (ст. 234 ЦК України) і є фіктивним правочином, оскільки не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, і не був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. За договором, домоволодіння АДРЕСА_1 фактично не передавалось ОСОБА_2 . Починаючи з жовтня 2006 року по теперішній час в домоволодінні мешкає ОСОБА_1 зі своєю сім`єю. Протягом всього цього часу ОСОБА_1 сплачує всі комунальні платежі, утримує домоволодіння за власний кошт. Крім того, власником земельної ділянки площею 0.0861 га по фактичному місцезнаходженню домоволодіння, починаючи з 27.06.2007 року по теперішній час є ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 2007 року. Крім того, ОСОБА_2 не сплачував ОСОБА_1 ніяких коштів за договором купівлі-продажу від 30 липня 2007 року, він жодного дня з моменту укладання договору купівлі-продажу від 30 липня 2007 року в домоволодінні не проживав, ніяких дій щодо витребування майна та виселення ОСОБА_1 не здійснював. У зв`язку із наявністю спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Однак, на даний час ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 має намір продати домоволодіння.

Оскільки невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, з метою забезпечення позову заявник звернувся до суду з заявою про накладення арешту із забороною відчуження, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення.

При цьому, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п. 4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, розглянувши дану заяву та додані до неї матеріали, враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно виник спір стосовно визнання договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 30 липня 2007 року недійсним.

Суду доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відчуження особою, що може набути статусу відповідача, належного йому нерухомого майна, може зробити не можливим, або значно утруднить виконання рішення суду, а для цього необхідно виключити найменшу можливість утруднення виконання рішення суду.

Таким чином, існує загроза можливості невиконання рішення суду за відсутності вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Суд прийшов до висновку, обраний заявником захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на домоволодіння не є співмірним з позовними вимогами, з якими заявник має намір звернутися до суду.

Виходячи з викладеного, з урахуванням існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна, що є предметом спору.

Заборона відчуження спірного нерухомого майна не обмежить прав на користування та володіння вказаним нерухомим майном - домоволодінням, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішення у даній справі законної сили, - що не призведе до суттєвого обмеження прав ОСОБА_2 , який може набути статусу відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав ОСОБА_1 , який може набути статусу позивача.

В свою чергу, вирішуючи питання зустрічного забезпечення позову, судом враховано, що передбачені законом підстави для беззаперечного застосування до позивача зустрічного зобов`язання, які передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні, у зв`язку з чим зустрічне забезпечення у справі не застосовано.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 149, 150, 152, 153, 154, 157, 247, 258-261, 352-354, 431 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Капран Ірини Володимирівни, який може набути статусу позивача, інша особа: ОСОБА_2 , який може набути статусу відповідача, про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на домоволодіння- задовольнити частково.

До набрання судовим рішенням у даній справі законної сили заборонити відчуження нерухомого майна - домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», судом зазначаються відомості про стягувача і боржника відповідно:

- ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Зустрічне забезпечення у справі не застосовано.

Копію даної ухвали суду направити для виконання до Відділу реєстрації майнових прав Управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур

Дніпропетровської міської ради (49004, м.Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , представникові заявника - адвокату Капран Ірині Володимирівні, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Суддя В.Ю. Мащук