Справа № 216/5616/17
Провадження № 2/216/562/20
РІШЕННЯ

іменем України

26 травня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 16.09.2011, під час досудового розслідування, яке проводилося у кримінальній справі №57111700, йому було пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 296 ч. 4, 122 ч. 1 КК України. 14.09.2011 його було затримано, 16.09.2011 судом продовжено строк тримання під вартою до десяти діб. У подальшому суд відхилив клопотання слідчого про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та 23.09.2011 слідчим був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 30.11.2011 прокурором Довгинцівського району Дніпропетровської області Власенко Б.С. був затверджений обвинувальний висновок, кримінальна справа була направлена до суду. 22.06.2012 судом ухвалена постанова про повернення кримінальної справи прокурору Довгинцівського району Дніпропетровської області на додаткове розслідування. 15.09.2012 слідчим СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України Петровци С.В. було прийнято постанову про припинення кримінального переслідування відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КК України. Кримінальну справу за ч. 4 ст. 296 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000592. 01.11.2016 прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Таким чином, позивач вважає, що в період з 16.09.2011 по 01.11.2016 він безпідставно обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст.296 КК та до нього безпідставно застосовувався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Більш того, в період з 14.09.2011 по 23.09.2011 він незаконно утримувався під вартою. Вищевказані обставини викликали у нього сильні нервові стреси, сильні душевні переживання. Він утримувався в умовах СІЗО, був позбавлений свободи, перебував у камері де були жахливі умови. Більше п`яти років позивач повинен був доводити свою невинуватість. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями органами досудового розслідування та прокуратури, грошову компенсацію в розмірі 585600,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Голівер П.В. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала суду заперечення на позовну заяву. Як вбачається зі вказаних заперечень, Державна казначейська служба України вважає необґрунтованою суму моральної шкоди в розмірі 585600,00 грн, оскільки відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням органів досудового розслідування та прокуратури та вини останніх в її заподіянні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження №0000592 судом встановлено, що згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.09.2011 в.о. заступника начальника СВ Довгинцівського РВ КМУ капітаном поліції Єфіменком Е.О. 14.09.2011 було затримано ОСОБА_1 за підозрою в хуліганстві за попередньою змовою групою осіб, вчиненим із застосуванням предметів, попередньо підготованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до постанови в.о. заступника начальника СВ Довгинцівського РВ КМУ капітаном поліції Єфіменка Е.О. про притягнення в якості обвинуваченого від 16.09.2011, ОСОБА_1 було притягнуто в якості обвинуваченого в кримінальній справі №57111700 та пред`явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

За змістом постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2011 встановлено, що ОСОБА_1 було продовжено строк затримання до десяти діб.

Відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2011 у задоволенні подання в.о. заступника начальника СВ Довгинцівського РВ КМУ капітаном поліції Єфіменка Е.О. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 відмовлено.

У зв`язку з чим, позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

30.11.2011 прокурором Довгинцівського району м. Кривого Рогу було затверджено обвинувальний висновок у кримінальному провадженні №57111700 за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 296 ч. 4, 122 ч. 1 КК України та направлено справу до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.06.2012 кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 296 ч. 4, 122 ч. 1 КК України, було повернуто прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування.

З постанови слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Петровци С.І. від 15.09.2016 вбачається, що кримінальне переслідування у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КК України припинено на підставі відсутності в його діях ознак кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області від 01.11.2016 кримінальне провадження №0000592, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.03.2016, закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Звернувшись до суду, ОСОБА_1 у своєму позові просив стягнути за рахунок державного бюджету на свою користь моральну шкоду в розмірі 585600,00 грн у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, посилаючись на постанову слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Петровци С.І. від 15.09.2016, якою кримінальне переслідування у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КК України припинено на підставі відсутності в його діях ознак кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та постанову прокуратури Дніпропетровської області від 01.11.2016, якою кримінальне провадження відносно нього було закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з таких міркувань.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У цій справі, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, ОСОБА_1 зазначив, що перебуваючи під слідством, він отримав моральні страждання, які зачепили важливі сторони його існування, та призвели до глибоких психологічних переживань а саме: він перебував у постійному психологічному напруженні та хвилюванні, почував себе приниженим, постійно знаходився в стані психоемоційної напруги з реакцією роздратованості, неврівноваженості.До нього безпідставно застосовувався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Більш того, в період з 14.09.2011 по 23.09.2011 він незаконно утримувався під вартою. Вищевказані обставини викликали у нього сильні нервові стреси, сильні душевні переживання. Він утримувався в умовах СІЗО, був позбавлений свободи, перебував у камері де були жахливі умови. Більше п`яти років позивач повинен був доводити свою невинуватість.

Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, оскільки перебував під слідством та судом протягом повних 61 місяці, а саме: з 07.09.2011 (дата вручення копії постанови про порушення кримінальної справи) до 01.11.2016 (дата закриття кримінального провадження), тобто повних 61 місяць.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 468/901/17-ц у постанові від 09 грудня 2019 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні.

Судом здійснено розрахунок моральної шкоди із врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого моральна шкода, завдана позивачу за період з вересня 2011 року до 01 листопада 2016 року (61 місяць), - складає суму в розмірі 288103,00грн (61*4723 грн), а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, а також приймаючи до уваги те, що позивач незаконно перебував під слідством 61 місяць, чим йому безумовно було завдано моральної шкоди, враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 288103,00 грн, оскільки розмір моральної шкоди, пред`явлений позивачем до стягнення у розмірі 585600,00 грн є завищеним та не знайшов свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи.

Разом з цим, визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, і не повинен призводити до його збагачення, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині розміру стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 55, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 288103,00 (двісті вісімдесят вісім гривень сто три гривні).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: Державна казначейська служба України, ідентифікаційний код в

Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6.

Повний текст рішення буде складений 10.06.2020.

Суддя Р.О. Кузнецов