28.09.2020 року Провадження №2/425/506/20
Справа №425/1908/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідачів, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений строк правом на подачу відзиву на позов не скористались.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позиція представника позивача полягала в тому, що між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. Банк зобов`язався надати ОСОБА_5 на умовах цього договору грошові кошти, а ОСОБА_6 зобов`язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах і в строки, визначені договором. В якості забезпечення виконання ОСОБА_7 своїх зобов`язань за кредитним договором між Банком та нею і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , було укладено іпотечний договір. І оскільки ОСОБА_6 свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування, у строки встановлені договором, належним чином не виконала, банк звернувся до суду про стягнення з неї та її фінансових поручителів заборгованості. Рішенням суду, яке набрало законної сили, позовні вимоги банку були задоволені, але станом на 02.06.2020 року рішення суду не виконано, заборгованість не погашено, тому банк просить звернути стягнення на майно передане в іпотеку, а також стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав.
Оцінка суду (щодо фактів).
На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:
В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором між банком, з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з іншої сторони, було укладено іпотечний договір від 07 серпня 2009 року, згідно з яким було передано в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с.13-16).
Банк свої зобов`язання виконав повністю та належним чином (а.с.34-50)
Восьмого липня 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-4).
Оцінка суду правовідносин учасників спору.
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчогокредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення кредиту, отримання процентів за користування кредитом відповідачем, а також трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошових зобов`язань щодо сплати кредиту та процентів.
Також, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобов`язання, в яких позивач виступає іпотекодержателем, а вказані відповідачі майновими поручителями (іпотекодавцями), в межах яких виник спір щодо права позивача як іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.
Оцінка суду щодо права.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами.
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Сторони договору встановили, що кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 13 серпня 2019 року (пункт 1.2 кредитного договору), при цьому позичальник зобов`язується сплатити проценти у розмірі 25 % річних. Також позивач та відповідач встановили у договорі, що погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 504 гривні 20 копійок та процентів за користування кредитом здійснюватиметься щомісячно (пункт 1.5.,1.6. кредитного договору).
Графіком платежів, сторони кредитного договору встановили конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобов`язання позичальника і по поверненню кредиту, і по сплаті процентів (а.с.10-11).
Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).
А згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тож, з огляду на це, і виходячи з рішення суду, що набрало законної сили (а.с.29-31), розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.5-7) та виписки по її рахунку (а.с.29-31), суд погоджується із тим, що банк набув право вимагати сплати ОСОБА_7 не тільки узятого нею кредиту та процентів за користування ним, а й уплати банку трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, що обраховуються від кожного простроченого платежу і за кожен день прострочки. І суд погоджується із правильністю зроблених банком розрахунків (а.с.5-7).
Разом з цим, суд відзначає наступне.
В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір від 07 серпня 2009 року, згідно з яким було передано в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с.13-16).
Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 65,2 кв. м. житловою площею 38,9 кв. м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 , виданого Первомайським госпрозрахунковим бюро по приватизації державного житлового фонду Луганської області 22.10.1993 року та зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно у Первомайському міському госпрозрахунковому бюро технічної інвентаризації Луганської області 22.10.1993 року. Номер запису: 4440, в книзі: 28 (а.с. 17-18).
Розглядаючи матеріально-правову вимогу позивача, що звернута до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд виходить з такого.
Відповідно до положень частини першої статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з положеннями абзацу третього частини першої статті 1, та статті 7 Закону України Про іпотеку, іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
З огляду на положення частини першої статті 3, частини першої статті 18 Закону України Про іпотеку, іпотека може виникати на підставі договору, який укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Так, 07 серпня 2009 року, відкрите акціонерне товариство Державний ощадний банк України та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уклали у письмовій формі і нотаріально посвідчили іпотечний договір, за яким вказані фізичні особи, як іпотекодавці, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору №10 від 14 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та вказаним банком, передали в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_3 (а.с.13-16).
Сторони договору встановили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцями будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцями у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною (абзац перший пункту 6.1. кредитного договору). При цьому, сторони передбачили у договорі, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі рішення суду (пункт 6.2. кредитного договору).
Також, положеннями частини першої статті 33 Закону України Про іпотеку встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому суд відзначає, що в силу положень пункту 1.1. Розділу 1 кредитного договору №10 та пункту 3 Розділу Терміни та їх тлумачення Іпотечного договору - до складу основного зобов`язання, яке забезпечено іпотечним договором, який підписали позивач та відповідачі, входить не тільки зобов`язання ОСОБА_5 повернути кредит та проценти за користування ним, а й втрати банку грошових коштів, що охоплюється таким поняттям, як три проценти річних та інфляційні нарахування.
Висновок суду щодо позовних вимог.
При цьому, способом реалізації права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки слід визнати проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначені на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Додаткові мотиви і висновки суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд врахував і наступне:
- звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд врахував положення статті 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" якою, на час дії цього закону зупинена дія статей 37,38,40,41,43-47 Закону України "Про іпотеку" у певних частинах, але відзначає, що дія статей 33 і 39 зупинена не була, що і надало суду правову можливість звернути стягнення на предмет іпотеки. І наявність цього рішення при його виконанні, не змінює і не скасовує дію статті 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції";
- позов не містить вимог про виселення відповідачів, і тому це рішення суду не може розглядатись, як самостійна юридична підстава для автоматичного виселення відповідачів;
- в матеріалах справи не має будь-яких фактичних даних, які б вказували на те, що предмет іпотеки був куплений за кошти кредиту;
- в матеріалах справи не має будь-яких фактичних даних, які б вказували на те, що предмет іпотеки є єдиним житлом відповідачів;
Висновок суду щодо судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.64), судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 525 гривень 50 копійок з кожного.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідачі не подали письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачами заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення буде виготовлено протягом десяти днів.
Суддя - Д.С. Коваленко