Справа № 127/1064/20
Провадження № 22-ц/801/1233/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач Кредитна спілка «Істок»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюка К. П. в місті Вінниця у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи,

у цивільній справі № 127/1064/20 за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди від 20 березня 2009 року,

встановив:

У січні 2020 року Кредитна спілка «Істок» (далі - КС «Істок») звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКВ-1114 від 27 липня 2007 року в сумі 8 910 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 3 504 грн. 52 коп., заборгованість за платою - 2 919 грн. 42 коп., інфляційні нарахування - 1 907 грн. 92 коп., 3% відсотки річних, згідно ст. 625 ЦК України - 578 грн. 15 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2007 року між сторонами було укладено споживчий кредит № ДКВ-1114 з додатками (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 20 000 грн. і зобов`язався повернути в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 26 січня 2009 року, зі сплатою відсотків в розмірі 24,5 річних, виходячи з 365 календарних днів в році.

У березні 2009 року КС «Істок» звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мирову угоду від 20 березня 2009 року, укладену між сторонами у справі визнано ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року.

Самостійно боржник ОСОБА_1 кошти не сплачував. Мирову угоду від 20 березня 2009 року та ухвалу Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року не виконував.

23 червня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 та ЗАТ НВФ «Елекомс» на користь КС «Істок» суми боргу в розмірі 17 957 грн. 51 коп.

Постановою державного виконавця Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ Зарічанською Ю.В. 07 серпня 2009 року відкрито провадження з виконання виконавчого листа № 2-1881-2009 року, виданого 23 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 17 957 грн. 51 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року вказаний вище виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, починаючи з квітня 2009 року до повного погашення боргу згідно з умовами кредитного договору. Вказана ухвала суду була скасована ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року та відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку із скасуванням ухвали суду першої інстанції, КС «Істок» було направлено виконавчий лист до Замостянського ДВС для подальшого примусового виконання. Вказаним відділом ДВС 18 серпня 2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та здійснювалося стягнення коштів з пенсії боржника.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року залишено в силі. У зв`язку із чим, постановою державного виконавця Замостянського ВДВС від 27 серпня 2019 року було закінчено виконавче провадження.

З часу укладання мирової угоди від 20 березня 2009 року між КС «Істок» та ОСОБА_1 та визнання мирової угоди ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року до часу видачі постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 серпня 2019 року Замостянським ДВС з боржника ОСОБА_1 стягувалися кошти згідно постанов ДВС у м. Вінниці. Загальна сума утриманих коштів зазначена у графіку фактичних сплат позичальником ОСОБА_1 (11 533 грн. 57 коп.)

З підстав зазначених вище позивач вважає, що обов`язок відповідача сплатити на його користь грошові кошти встановлено судом, а саме ухвалою суду від 30 березня 2009 року, тому обов`язок виник на підставі цього судового рішення та належним способом захисту цивільного права або інтересу в такому випадку є спонукання до виконання умов мирової угоди і примусове виконання взятого на себе обов`язку в натурі.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, позивач вважає, що його права відповідачем порушені, а тому потребують захисту в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості у зв`язку з її невиконанням.

Вищезазначене й стало підставою звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКВ-1114 від 27 липня 2007 року в сумі 8 910 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 3 504 грн. 52 коп., заборгованість за платою - 2 919 грн. 42 коп., інфляційні нарахування - 1 907 грн. 92 коп., 3% відсотки річних, згідно ст. 625 ЦК України - 578 грн. 15 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем правильно обрано спосіб захисту про спонукання до виконання мирової угоди, шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, які зазначені в мировій угоді. При цьому, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 3 504 грн. 52 коп. та заборгованість за платою в розмірі 2 919 грн. 42 коп., посилаючись на розрахунок заборгованості відповідача (а. с. 44) та обґрунтовуючи його графіком фактичних сплат позичальником ОСОБА_1 на загальну суму 11 533 грн. 57 коп. (а. с. 43). Проте належні докази, які б підтверджували зарахування таких коштів, матеріали позовної заяви не містять. Суд встановивши, що в ході примусового виконання ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року, з відповідача на користь позивача було примусово стягнуто кошти на загальну суму 7 765 грн. 67 коп., при цьому частина з вказаної суми (1 702 грн. 52 коп.) за ухвалою суду стягнута з позивача на користь відповідача, дійшов висновку, що розрахунок заборгованості КС «Істок» та графік фактичних сплат позичальником ОСОБА_1 відомості про вказані вище обставини не містить і не підтверджено це належними та допустимими доказами. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивач у визначеному ст. 83 ЦПК України порядку повідомляв суд про неможливість подання доказу - первинних документів, які підтверджують факт надходження коштів для погашення заборгованості відповідача. Натомість, звертаючись до суду з позовом, представником позивача у позовній заяві зазначено, що докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою відсутні.

Не погодившись із рішенням суду, КС «Істок» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги КС «Істок» в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновки місцевого суду є передчасними, оскільки загальна сума утриманих коштів у розмірі 11 533,57 грн. зазначена у графіку фактичних сплат позичальником ОСОБА_1 . Також матеріали справи містять розрахунок заборгованості по кредиту № ДКВ-1114 від 27 липня 2007 року, відповідно до якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 8 910 грн. Окрім того, сам ОСОБА_1 не заперечував, що з нього було стягнуто на користь КС «Істок» на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року, суму у розмірі 11 533,57 грн. Таким чином вважає, що вимоги КС «Істок» є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами в розумінні приписів статей 77-78 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення. Зокрема вказав, що не погоджується з розрахунками, які зроблені позивачем КС «Істок» та затверджені ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року відповідно до мирової угоди від 20 березня 2009 року, а саме нарахованих відсотків - 14 290, 68 грн. Наголошує, що він особисто мирової угоди не укладав з кредитором і не підписував її, своїм дорученням він не давав дозволу представникові без його особистої згоди укладати мирову угоду. Тому він не погоджується з мировою угодою та тими сумами, які безпідставно і незаконно нарахував кредитор. Вважає рішення суду першої інстанції законним і справедливим. Крім того, що суд не взяв до уваги його відзив на позовну заяву і заяву про застосування строків позовної давності. Тому просить також взяти до уваги його відзив до міського суду і його заперечення. Звертає увагу, що ніякої заборгованості перед кредитором у нього немає та наводить свої розрахунки по відсотках за користування кредитом, які вважає правильними.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

23 липня 2007 року між сторонами було укладено споживчий кредит № ДКВ-1114, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 20 000 грн. і зобов`язався повернути в повному обсязі та у терміни встановлені кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 26 січня 2009 року, зі сплатою відсотків в розмірі 24,5 річних, виходячи з 365 календарних днів в році (а. с. 14, 24).

У березні 2009 року КС «Істок» звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року у справі № 2-1881-09 за позовом кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 та Закритого акціонерного товариства науково-виробнича фірма «Елекомс» про відшкодування боргу (а. с. 26, 27), визнано мирову угоду сторін від 20 березня 2009 року, провадження в справі закрито.

23 червня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 та ЗАТ НВФ «Елекомс» на користь КС «Істок» суми боргу в розмірі 17 957 грн. 51 коп. (а. с. 34)

Постановою державного виконавця Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ Зарічанською Ю. В. від 07 серпня 2009 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1881-2009, виданого 23 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 17 957 грн. 51 коп.

Постановою заступника начальника Замостянського відділу Державної виконавчої служби Вінницького МУЮ Ільченком В. А. від 24 червня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1881-2009, виданого 23 червня 2009 року про стягнення із ЗАТ НВФ «Елекомс» суми боргу в розмірі 17 957 грн. 51 коп.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання повністю, і просив при цьому стягнути на його користь з Центрального відділу ДВС Вінницького МУЮ безпідставно одержані кошти.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року заяву задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий лист № 2-1881-2009, виданий 23 червня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 і ЗАТ НВФ «Елекомс» на користь Кредитної спілки «Істок» суми боргу в розмірі 17 957 грн. 51 коп., починаючи з квітня 2009 року до повного погашення боргу згідно з умовами кредитного договору від 27 липня 2007 року № ДКВ-1114. Стягнуто з КС «Істок» на користь ОСОБА_1 1 702 грн. 52 коп., що становить суму коштів безпідставно одержаних стягувачем.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказані вище обставини встановлені Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року, якою ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року скасовано, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року залишено в силі (а. с. 37-41).

Отже судом встановлено, що з моменту затвердження мирової угоди і до закінчення виконавчого провадження, тобто в період з 30 березня 2009 року по 27 серпня 2019 року, органами Державної виконавчої служби на підставі виконавчого листа, відбувалось примусове виконання ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року, в ході якого було стягнуто у примусовому порядку кошти.

Зокрема це підтверджується ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року (набула законної сили відповідно до Постанови Верховного Суду від 19 червня 2019 року), якою було визнано виконавчий лист № 2-1881-2009, виданий 23 червня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з КС «Істок» на користь ОСОБА_1 1 702 грн. 52 коп., що становить суму коштів, які безпідставно одержані стягувачем. Як було встановлено судом, що саме ця сума була стягнута в ході примусового виконання виконавчого листа. Проте матеріали справи не містять доказів, щодо виконання даної ухвали, що також впливає на визначення розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача.

В період оскарження ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року (якою було скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2017 року) і до ухвалення Верховним Судом постанови від 19 червня 2019 року, також відбувалось примусове виконання ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2017 року (а. с. 35) та постановою про закінчення виконавчого провадження від 27 серпня 2019 року. При цьому, закінчуючи виконавче провадження, у зв`язку із скасуванням постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року, державним виконавцем у постанові зазначено, що за період примусового виконання рішення суду з боржника утримано заборгованість в розмірі 6 063 грн. 15 коп. (а. с. 42).

Відмовляючи в задоволенні позову суду першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем правильно обрано спосіб захисту про спонукання до виконання мирової угоди, шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, які зазначені в мировій угоді, однак наданий розрахунок заборгованості КС «Істок» та графік фактичних сплат позичальником ОСОБА_1 відомостей про вказані вище обставини не містить і не підтверджено це належними та допустимими доказами.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах права та обставинах справи, з ним погоджується також і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема суму заборгованості, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Приписами частини 2 статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Проте додані КС «Істок» до позовної заяви розрахунки заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКВ-1114 від 27 липня 2007 року в сумі 8 910 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 3 504 грн. 52 коп., заборгованість за платою - 2 919 грн. 42 коп., інфляційні нарахування - 1 907 грн. 92 коп., 3% відсотки річних - 578 грн. 15 коп., не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доведення позивачем наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач у визначеному ст. 83 ЦПК України порядку повідомляв суд про неможливість подання доказу - первинних документів, які підтверджують факт надходження коштів для погашення заборгованості відповідача. Натомість, звертаючись до суду з позовом, представником позивача у позовній заяві зазначено, що докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою відсутні.

Отже, колегія суддів не приймає додані до матеріалів справи нові докази - прибуткові касові ордера, виписки по банківських рахунках, виписки і довідку з ГУПФУ у Вінницькій області щодо розміру грошових сум відрахованих з пенсії на користь КС «Істок» та довідки Замостянського ВДВС м. Вінниця та Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» згідно виконавчого провадження, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. При цьому скаржник не подав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Надані позивачем додаткові докази знаходилися у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

Крім того такі докази не подавались позивачем до апеляційної скарги, а додані до відзиву на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03.06.2020, що не передбачено нормами Цивільного процесуального кодексу України, відповідачу ОСОБА_1 такі докази з апеляційною скаргою не надсилалися.

Отже, представник позивача був обізнаний із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до позовної заяви представником позивача додано докази, які він вважав за необхідне надати суду, а також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження і про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 5).

Відтак КС «Істок» як позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог, а не очікувати, коли йому буде відмовлено у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції повно й всебічно дослідивши ті докази, які були додані до позовної заяви, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і постановив законне рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник