Справа №442/1085/20
Провадження №2/442/589/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,
за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном,
за участю представників
від позивача: не з`явилися
від відповідачів: не з`явилися
До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 47 Закону України „Про іпотеку зняти з реєстраційного обліку громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 такими, які втратили право користування будинком загальною площею 159,6 кв.м, житловою площею 48,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову посилається на те, що згідно ст. 37 закону України „Про іпотеку право власності на будинок, загальною площею 159,6 кв.м, житловою площею 48,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було переєстровано на Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи, що належала на праві власності ОСОБА_1 . Правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно є відповідне застереження в Договорі іпотеки від 09.06.2008 (п.п. 5.2.1) із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного боргу. Отже, наголошує, що оскільки законним власником предмета іпотеки є Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи, в силу ст. 317 ЦК України відповідачі, втративши право власності на квартиру, одночасно втратили право користування нею, а тому просить позов задовольнити.
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. За таких обставин суд визнав неявку відповідачів неповажною, провівши розгляд справи у їх відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи надсилало відповідачам вимоги про добровільне виселення (а.с. 8-11)
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.
Частиною 1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України „Про іпотеку підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР.
Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.
При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Аналогічна правова позиція викладеним в постановах Верховного Суду України від 02.09.2015 № 6-915цс15, від 30.09.2015 № 6-1892цс15, від 03.02.2016 № 6-1449цс15, від 06.07.2016 № 6-3173цс15.
Виходячи з положень ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, рішення суду про позбавлення особи права власності або права користування жилим приміщенням, зокрема, про її виселення, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку, отже, у разі відмови у задоволенні позовної заяви про виселення також не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Позивач вказує, що відповідачі мешкають у квартирі та добровільно не виселяються, втім усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення відповідачів з квартири не просить.
Також, суд враховує, що позивач не навів адресу та характеристики постійного житла, яке пропонується надати відповідачам, як того вимагають приписи ст. 109 ЖК України.
Сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ не є підставою для виселення членів сім ї власника квартири, у тому числі й колишніх, зняття їх з реєстрації та визнання такими, що втратили право користування житлом.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду від 06.11.2019 по справі справа № 362/3042/17.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ТОВ „Кредитні ініціативи необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).
Відмова у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, є одночасною підставою і для відмови у задоволенні вимог про стягнення понесених позивачем судових витрат.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).
Суддя Ю.С. Кучаковський