Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/12034/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Шевчук Людмила Миколаївна про зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Сингаївським О.П. у м.Житомирі

встановив:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити черговість одержання права на спадкування та визнати її спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та доводився їй вітчимом; усунути відповідачів від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Позивач в обґрунтування вимог послалася на те, що зі спадкодавцем до дня його смерті проживала однією сім`єю, піклувалася про нього під час хвороб і лікування, допомагала матеріально, в зв`язку з чим є спадкоємцем четвертої черги в силу вимог ст. 1264 ЦК. Зазначала, що її вітчим хворів, потребував стороннього догляду. Після його смерті спадщину на 44/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 прийняли його рідні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та тітка позивачки ОСОБА_4 , яка є співвласником будинку.

Оскільки ніхто з рідних дітей не піклувався про спадкодавця, а ОСОБА_4 не є родичкою померлого ОСОБА_6 та спадкоємцем жодної з черг, позивач просила усунути їх від спадкування та змінити черговість одержання права на спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК та на підставі ст. 1264 ЦК України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовільнити вимоги її позовної заяви повністю. Обґрунтовуючи доводи скарги, зазначила, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність обставин щодо безпорадного стану спадкодавця у зв`язку з його хворобою та потребі у сторонній допомозі, оскільки такі обставини були підтверджені самими відповідачами та показами свідків. Суд в порушення вимог закону, зокрема ч.5 ст. 1224 ЦК, не усунув відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування, хоча докази ухиляння від надання допомоги спадкодавцеві підтверджуються матеріалами справи та фактом проживання ОСОБА_3 поза межами України з 1986 року. Суд не врахував також того факту, що позивач народилась і виросла у будинку, який не може успадкувати, несла витрати на його утримання і продовжує нести до цього часу. Після смерті своєї матері, позивач відмовилась від спадкової частини будинку на користь вітчима, яку, за домовленістю з ним, мала успадкувати після нього. Однак заповіт ОСОБА_6 не встиг скласти.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник просили апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Шевчук Л.М. в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час розгляду справи не довела, а суд не встановив будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість спадкодавцем самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачем спадкодавцю допомоги, тому відсутні правові підстави для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та, відповідно, для задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є падчеркою, а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є рідними дітьмипомерлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_4 є співвласником будинку АДРЕСА_1 та рідною тіткою позивачки по лінії матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки (дружина спадкодавця ОСОБА_6 ) ОСОБА_7 . Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв її чоловік ОСОБА_6 , який успадкував 44/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , що належали померлій на підставі свідоцтва про право н а спадщину за законом та договором дарування (а.с. 37, 39, 54). Спадкоємці померлої ОСОБА_7 ОСОБА_8 (мати) та ОСОБА_1 (дочка) спадщину не прийняли, про що зазначили у заяві, поданій до Першої Житомирської державної нотаріальної контори (а.с. 38).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить частина житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Заяви про прийняття спадщини до нотаріуса подали: Лозко І.В., ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.87, 94, 99). Відповідач ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця був зареєстрованим разом з ним у будинку, хоча і проживає за межами України в АДРЕСА_2 (а.с.95, 127).

Відповідно до частини першої ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 які дали покази в письмовому вигляді та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , допитані в судових засіданнях 24.10.2019 р. та 27.01.2020 р. підтвердили факт догляду позивачки за спадкодавцем, відвідування його у лікарні, також підтвердили його стан здоров`я, який погіршився після травмування на дачі у 2015 році та надання позивачкою у зв`язку з цим допомоги по господарству і будинку. Свідки зазначили, що дочку спадкодавця - ОСОБА_20 бачили рідко, а сина ОСОБА_3 деякі із свідків ніколи не бачили, деякі бачили ще у шкільному віці, зі слів ОСОБА_6 знали, що його син проживає у РФ м. Москва.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спадкоємець ОСОБА_6 перебував на утриманні позивачки, оскільки тяжко хворів та не міг забезпечити свої потреби самостійно.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не можна показаннями свідків у суді підтверджувати обставини, які мають бути підтверджені лише письмовими доказами, зокрема, тільки медичними документами можна підтвердити перебування особи у безпорадному стані, його потребу у сторонньому догляді.

Отже, посилання апеляційної скарги на пояснення свідків, у тому числі медичних працівників, не є належними, допустимими доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, на підтвердження безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_6 , відповідно, й потреби останнього у сторонньому догляді.

23.04.2019 р. рішенням Корольовського районного суду м. Житомира задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 , яке постановою Житомирського апеляційного суду від 21.10.2019 р. скасоване та ухвалене нове про відмову у задоволенні цих вимог. Апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено права на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, тому встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною другою статті 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Судом встановлено, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті його дружини у 2001 році залишився проживати з її матір`ю, їздив часто на дачу до осені 2015 р., поки не травмувався, свідок ОСОБА_12 , який був лікуючим лікарем ОСОБА_6 в своїх показах зазначив, що останній перебував у нього на лікуванні протягом двох тижнів у листопаді 2016 р. та з 19 грудня по 30 грудня 2016 року.

Під час розгляду справи не підтверджено тривалого та безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_6 у стані якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона тривалий час опікувалася спадкодавцем та надавала допомогу, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою.

Так, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довела наявність у неї порушеного права, факт тривалого безпорадного стану спадкодавця, а також, те що його діти ухилялись від надання такої допомоги.

Підстави усунення від права на спадкування передбачені статтею 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

У своїх постановах Верховний суд неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

- перебування спадкодавця в безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц).

Також у справі № 727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги:

- при можливості її надання спадкодавцю;

- який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу;

- існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність усіх фактів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, адже лише при одночасному настанні їх у сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_6 хоча і був особою похилого віку та страждав на певні захворювання, проте не перебував у безпорадному стані.

До того ж, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідачів відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, та що спадкодавець потребував такої допомоги, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу його у допомозі саме зі сторони відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_21 .

Під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою районним судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про доведеність заявлених ним позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: