Головуючий у І інстанції Волкова С.Я.
Провадження №22-ц/824/9434/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму за договором банківського вкладу у розмірі 15 000,00 доларів США, суму відсотків в розмірі 9 086,30 доларів США, 33 537,60 грн. - 3% річних та 130 630,40 грн. пені, посилаючись на те, що 19 листопада 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMIDN3248 (вклад «Стандарт»), відповідно до умов якого нею було внесено на депозитний рахунок банку 15 000,00 доларів США строком до 19.05.2008 року із процентною ставкою 8,25 % річних.

25.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з вимогою про розірвання договору, повернення коштів та нарахованих відсотків, однак відповіді не отримала, в зв`язку із чим звернулася до суду з позовом про стягнення належних їй коштів у розмірі 15 000,00 доларів США та відсотків за користування коштами на суму 9 086,30 доларів США.

Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь на підставі ст. 625 ЦК України за неналежне виконання грошового зобов`язання 3% річних за період з 01.11.2016 року по 01.11.2019 року на суму 33 537,60 грн. та пеню за період з 01.11.2018 року по 01.11.2019 року на суму 130 630,40 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMIDN3248 (вклад «Стандарт») від 19.11.2007 року суму вкладу у розмірі 15 000,00 доларів США та суму відсотків у розмірі 8 744,44 доларів США.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору у розмірі 10 510,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з банку на її користь відсотків у визначеному нею розмірі, пені та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги в повному обсязі. В іншій частині рішення позивач просила залишити без змін.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» також подав на рішення апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього договору, відповідно до умов яких АТ КБ «ПриватБанк» з 17.11.2014 року не несе зобов`язань за договором банківського вкладу, укладеним між банком та ОСОБА_1 , і саме ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» є боржником перед позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, що надійшов від представника позивача ОСОБА_2 , остання просила апеляційну скаргу відповідача АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 згоди на заміну боржника у зобов`язанні не надавала і повідомлень про це від банку не отримувала, тому необґрунтованими є доводи скарги про те, що боржником перед нею з 17.11.2014 року виступає ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник АТ КБ «ПриватБанк» Бригинець А.А. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, як таку, що не ґрунтується на обставинах справи і не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила та просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 з викладених у ній підстав.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Бригинець А.А. в апеляційному суді скаргу банку підтримала та просила про скасування рішення суду з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарг без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19.11.2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMIDN3248 (вклад «Стандарт») на суму 15 000,00 доларів США строком до 19.05.2008 року із процентною ставкою 8,25% річних (а.с.6), на підставі якого ОСОБА_1 внесена в касу відповідача сума у визначеному розмірі - 15 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією (а.с.8). За умовами укладеного між сторонами договору позивач має право, зокрема, отримати вклад та нараховані проценти.

Судом також встановлено, що 25.09.2019 року позивачка звернулася до відповідача із заявою від 04.09.2019 року про розірвання депозитного договору, повернення коштів та нарахованих відсотків (а.с.9). Разом з тим, вимога ОСОБА_1 про повернення коштів банком не виконана і належні їй кошти не виплачені.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту та відсотків за користування ним, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами договору банківського вкладу та невиконання відповідачем своїх обов`язків за ним, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно пункту 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно пункту 1.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

Згідно пункту 3.3. цього Положення за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У пунктах 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.01.2013 р. у справі «Золотас проти Греції» Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав законну вимогу позивача про повернення належних їй коштів, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту у розмірі 15 000,00 доларів США, оскільки відповідач, не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу № 1, підписаного і ратифікованого Україною, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Обгрунтованим є і рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошовими коштами, оскільки це є обов`язком банку відповідно до умов договору та вимог ч. 1 ст. 1062 ЦК України, відповідно до якої банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Обов`язок банку сплатити проценти передбачений і пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, згідно якого банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Доводи апеляційної скарги позивача про неправильне обчислення судом розміру процентів, стягнутих на її користь, колегією суддів відхиляються, оскільки суд першої інстанції, визначаючи розмір процентів, взяв до уваги розрахунки, надані банком, складені ним у відповідності до умов укладеного між сторонами 19.11.2007 року договору SАМDN3248, згідно п. 7 якого клієнт має право вимагати розірвання договору за неповний строк вкладу. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу, визначеного п.1 договору (6 міс.), клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти по ставці вкладу «до запитання» за фактичний строк користування вкладом у розмірі 0,01% річних.

З урахуванням наведеного з відповідача обґрунтовано стягнуто відсотки за договором банківського вкладу у розмірі 8 744,44 дол. США: за період з 19.05.2012 р. по 11.06.2019 р.: 15 000,00 дол. США х 8,25% х 2579 днів/365 днів = 8 743,86 дол. США, за період з 12.06.2019 р. по 01.11.2019 р. 15 000,00 дол. США х 0,01% х 142/365 днів = 0,58 дол. США, всього загальна сума нарахованих відсотків за договором складає 8 744,44 дол. США (8 743,86 дол. США + 0,58 дол. США).

Необгрунтованими є і доводи скарги ОСОБА_1 про необхідність застосування судом положень ст. 625 ЦК України та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь 3% річних, оскільки ця вимога заявлена нею за період з 01.11.2016 року по 01.11.2019 року, натомість вимога про розірвання депозитного договору та повернення коштів була надіслана нею банку лише 25.09.2019 року, а отримана 01.11.2019 року. Таким чином, стверджувати про неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання та застосовувати в зв`язку із цим положення ст. 625 ЦК України можна лише після 01.11.2019 року, натомість така вимога позивачем не заявлялась.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги позивача про стягнення з відповідача на її користь пені, виходячи з наступного.

Згідно ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, застосування неустойки можливе лише на підставі закону або договору. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, що не передбачено ані положеннями укладеного між сторонами договору, ані нормами законодавства, що врегульовує спірні правовідносини.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що належним боржником перед ОСОБА_1 є ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», на яку банком було переведено борг згідно умов договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Матеріали справи згоди ОСОБА_1 на заміну боржника АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» не містять, в зв`язку із чим доводи банку про те, що вони не є стороною за договором банківського вкладу, укладеним між ними та позивачем 19.11.2007 року, та не несуть перед нею відповідальності, є необґрунтованими та безпідставними.

Інші доводи апеляційних скарг сторін зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржниками вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційних скарг сторін цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарг позивача ОСОБА_1 та відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: