Номер провадження: 22-ц/813/4000/20
Номер справи місцевого суду: 521/7395/17
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Майдебури Юлії Володимирівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позов мотивовано тим, що відповідач без відповідних правових підстав проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , квартира перебуває в комунальній власності, є неприватизованою, особа, що була наймачем квартири, ОСОБА_2 помер, в добровільному порядку відповідач звільнити квартиру відмовляється.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року позовні вимоги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - задоволено, виселено ОСОБА_1 із займаного житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, вирішено питання про судові витрати (а.с.56-57; 96-100).

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.130-134).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 31 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Майдебура Юлія Володимирівна звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради та ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, заяв про відкладення судового засідання не подали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 проживав без реєстрації ОСОБА_2 , на ім`я якого було відкрито особовий рахунок.

Вказана квартира не приватизована та є власністю органу місцевого самоврядування, що підтверджується листом КП «ЖКС «Хмельницький» від 20 січня 2017 року, що узгоджується з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про відсутність зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з листом КП «ЖКС «Хмельницький» від 20 січня 2017 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 у спірній квартирі мешкає без реєстрації та правовстановлюючих документів ОСОБА_1 , про що дільницею № 3 КП ЖКС «Хмельницький» складено відповідний акт.

19 січня 2017 року КП «ЖКС «Хмельницький» вручили ОСОБА_1 припис про звільнення самовільно зайнятого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією відповідного припису (а.с.11), який відповідачем виконаний не був, що підтверджується копією відповідного акту від 20.04.2017 року та пояснень відповідачки (а.с.12-13).

ОСОБА_1 припис КП «ЖКС «Хмельницький» від 19 січня 2017 року не виконала та спірне приміщення не звільнила, про що 20 квітня 2017 року КП ЖКС «Хмельницький» складено відповідний акт.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02 червня 2009 року у справі № 2о-115/2009, яке набрало законної сили, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. При цьому судом встановлено, що у зазначений період-з червня 1991 року ОСОБА_1 проживала (як і на час розгляду справи в суді у 2009 році) у спірній квартирі.

Згідно з довідкою від 20 квітня 2017 року, виданою сектором обліку та розподілу житла Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 на квартирному обліку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не перебуває.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , ОМЦ ОБГ (Одеський міський центр обліку бездомних громадян), що підтверджується копією її паспорта (а. с. 149), але на час виникнення спірних правовідносин фактично проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що визнається сторонами по справі.

За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за відповідачем право власності на будь-які житлові приміщення не зареєстровано (а. с. 163-164).

Залишаючи позов Малиновської РА Одеської міськради без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що виселення відповідача з займаної нею квартири становитиме для неї надмірний тягар та непропорційне втручання в гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного та сімейного життя, враховуючи тривалий час проживання відповідача у спірній квартирі, відсутність доказів самоправного її вселення та відсутність доказів про наявність у відповідача іншого житла та можливості набути його в короткий проміжок часу.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом заявленого позову є виселення з житлового приміщення особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 109 ЖК Української PCP виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Позов обґрунтований самоправним зайняттям відповідачем спірного приміщення. Інших підстав виселення (крім ч.3 ст. 116 ЖК України) у позові не наведено.

Частиною 3 статті 116 ЖК Української PCP передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02 червня 2009 року у справі № 2о-115/2009, яке набрало законної сили, встановлено, що з червня 1991 року по 05 лютого 2004 року та по теперішній час (час ухвалення судового рішення) ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , проте за вказаною адресою не зареєстрована. При цьому зі змісту даного рішення суду, яке вступило в законну силу, вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хмельницького ВМ Малиновського PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області про реєстрацію її місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно до службової відмітки на заяві для реєстрації за місцем проживання ДЕЗ «Бугаївський» у м. Одесі (дільниця № 3) не заперечував проти реєстрації ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 .

Відомостей про оскарження заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 червня 2009 року у справі № 2о-115/2009 та про наслідки розгляду такого оскарження в апеляційному порядку, позивачем не наведено.

Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень відсутні відомості про скасування заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 червня 2009 року у справі № 2о-115/2009 та взагалі існування цивільної справи, яка була б ініційована за життя наймача ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_1 з приводу самоправного зайняття нею житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав вважати, що вселення відповідача у спірну квартиру дійсно було самоправним (без згоди наймача квартири).

Оскільки інших обґрунтувань та підстав виселення відповідача позивачем не заявлено (зокрема ст. ст. 98, 99 ЖК УРСР), суд першої інстанції визначившись з характером правовідносин, що склалися між сторонами, повно встановивши обставини справи, вірно оцінивши докази, які були представлені сторонами і які були зібрані судом за клопотанням сторін, обґрунтовано пославшись на практику Європейського суду з прав з людини і застосувавши статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.47 Конституції України, та правовий висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс18) дійшов до правильного власного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про виселення.

Судова колегія звертає увагу, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильність остаточного висновку районного суду не спростовують, фактично зведені до переоцінки доказів, яким надано змістовну і правильну оцінку і засновані на невірному тлумаченні норм житлового законодавства, внаслідок чого є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Майдебури Юлії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 07.09.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова