Справа № 209/3029/19
Провадження № 2/209/109/20
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2020 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

представника позивача адвоката Федорової О.М., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 в вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, посилаючись на те, що 8 листопада 2017 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав 20000 доларів США. Відповідач в обумовлені строки суму позики не повернув. Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 530331 гривня 87 копійок, який складається з суми суми боргу 503400 гривень, 26931 гривня 87 копійок - 3% річних та понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд.

Відповідач 18 листопада 2019 року надала суду відзив на позовну заяву про стягнення коштів /а.с. 80-83/.

Представник позивача в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідач з`явилася, згідно відзиву та своїх пояснень вказала, що дійсно в листопаді 2017 року їй були потрібні грошові кошти в розмірі 20000 доларів США. З цього приводу вона звернулася до свого знайомого ОСОБА_3 який запропонував їй взяти в борг грошові кошти в його начальника ОСОБА_4 , з яким познайомив її. ОСОБА_5 познайомив її також з Позивачкою, дружиною ОСОБА_6 , яка погодилась надати їй в борг 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, але з обов`язковою умовою - забезпечення виконання зобов`язання, а саме заставою майна. Серед майна, яке вона мала змогу надати в якості застави, ОСОБА_2 було вибрано саме рухоме майно автомобіль FORD KUGA, обгрунтовуючи це тим, що оформлення рухомого майна можна здійснити швидше, ніж нерухомого майна. Зазначений автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску, типу випуску - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 був сімейним автомобілем, власником якого був син відповідача - ОСОБА_7 , який не заперечував проти того, щоб надати автомобіль у заставу для отримання грошових коштів. ОСОБА_2 відмовила в оформленні договору застави на вказаний автомобіль та вказала, що в борг будуть надані грошові кошти лише за умови укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідач погодилась на умови запропоновані ОСОБА_2 , а саме: в першу чергу мав бути оформлений договір купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску), при цьому у договорі ціна автомобіля мала бути зазначена не фактична, яка б відповідала дійсній вартості автомобіля у технічно справному стані, а не більше 50 000 гривень, після укладення цього договору відповідачці будуть надані грошові кошти, про що нею мала бути складена розписка. У випадку, якщо відповідач не зможу повернути свій борг Позивачці, то автомобіль у власність сина не повертається, а залишається у власності позивачки, а відповідач буде вважатися такою, що не має боргу перед позивачем, тобто вартість автомобіля відповідала сумі позики. Дотримуючись зазначених домовленостей, 08 листопада 2017 року у Територіальному сервісному центрі МВС 1244 РСЦ МВС в Дніпропетровська між сином відповідача, ОСОБА_7 , як продавцем та власником автомобіля, та ОСОБА_2 , як покупцем, в присутності відповідача, було укладено договір купівлі-продажу 1244/2017/698736 транспортного засобу (автомобіля FORD KUGA 2012 року випуску). Таким чином, автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску, в якості заставного майна, був оформлений на позивачку, на період надання в борг грошових коштів. Так, після укладення вище зазначеного правочину купівлі-продажу автомобіля, позивачкою було передано відповідачу 20 000 (двадцять тисяч) доларів США строком на шість місяців, про що остання написала розписку від 08.11.2017, у розписці було зазначено, що «обеспечением залога под данную сумму является - автомобиль форд куга АЕ 57-34 НС 2012 р.в.». При цьому позивачка зауважила, що до моменту повернення грошових коштів за розпискою автомобіль залишається у користуванні відповідача та її сина, а якщо вони не зможуть віддати свій борг, то автомобіль буде переданий позивачці без оформлення будь-яких документів, тобто договір купівлі- продажу автомобіля вже укладений. Так, через місяць відповідач добровільно, ще до спливу шестимісячного строку позики, зателефонувала позивачці і зазначила, що не зможе повернути борг у зазначений у розписці строк. На що позивачка відповіла, що так як автомобіль є в якості забезпечення виконання зобов`язання, то вона висунула вимогу передати їй технічний паспорт та ключі від автомобіля ще до спливу шестимісячного строку. На зазначену вимогу - відповідач одразу ж передала позивачці технічний паспорт та ключі від автомобіля. 04 січня 2018 року без попереднього попередження відповідача, позивач самостійно забрала зі стоянки автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску, таким чином відповідач вважала, що свої зобов`язання за розпискою виконала в повному обсязі, т.я. автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску НОМЕР_2 р.в. вартістю 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за станом на 2017 рік, повністю перейшов у власність позивачки. Крім того оригінал розписки від 08.11.2017 року відповідачу було повернуто позивачем в якості підтвердження виконання нею в повному обсязі своїх зобов`язань щодо повернення боргу у сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США. Оригінал розписки позивач повернула після того, як відповідач передала їй технічний паспорт та ключі від автомобіля. Відповідач наполягає на тому, що нею в повному обсязі достроково були виконані зобов`язання за розпискою від 08.11.2017 року щодо повернення боргу позивачу. Просить повністю відмовити в задоволенні позову.

Позивач 25 листопада 2019 року надала суду відповідь на відзив /а.с. 87-89/, згідно якого зазначила, що що відповідачем не надані до суду докази укладення договору застави транспортного засобу автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску номерний знак НОМЕР_3 . нотаріального посвідчення цього договору з внесенням запису в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, тому не викоанні вимоги законодавства щодо його належного оформлення. Щодо купівлі позивачем транспортного засобу автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску номерний знак НОМЕР_3 необхідно зазначити, що за договором купівлі- продажу транспортного засобу продавець ОСОБА_7 отримав кошти у розмірі 50000,00 грн. у повному обсязі, отже правочин був оплатний, договір купівлі-продажу є дійсним та направлений на настання реальних наслідків. Також, за договором купівлі-продажу транспортного засобу сплачені відповідні податки та збори, передбачені чинним законодавством, без яких не можливо укласти відповідний договір. Крім того, необхідно відзначити, що грошова сума у розмірі 50000,00 грн., яку отримав ОСОБА_7 , є окремою сумою грошових коштів за договором купівлі-продажу транспортного засобу автомобілю FORD KUGA 2012 року випуску номерний знак НОМЕР_3 , у зв`язку з цим, якщо б твердження відповідача про продаж автомобіля в рахунок погашення боргу відповідали б дійсності, то розписка, складена 8 листопада2017 року між позивачем та відповідачем, була б переписана на іншу грошову суму. Ураховуючи викладене вище, вважають, що зазначення в розписці про автомобіль FORD KUGA 2012 року випуску номерний знак НОМЕР_3 , який не належав відповідачці, є умовним. Щодо повернення відповідачкою коштів по розписці, складеній 8 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем, то такі твердження не відповідають дійсності, оскільки оригінал розписки є у позивача, оскільки розписка була складена у двох примірниках, та свідки можуть це підтвердити. Отже розписка позивачем не поверталася відповідачу у зв`язку з поверненням відповідачем коштів. Свій підпис на розписці відповідачка не заперечує, грошові кошти, отримані відповідачем за розпискою, не поверталися.

Судом допитано свідка ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що 8 листопада 2017 року в належному їй магазині по АДРЕСА_1 .№1 в технічному приміщенні в її присутності ОСОБА_2 позичіла ОСОБА_1 20000 доларів США які в її присутності було передано грошові кошти а ОСОБА_1 було в її присутності написано розписку в двох екземплярах, які вона підписала як свідок. Один екземпляр розписки залишений був позивачу, інший був переданий відповідачці.

Судом допитано свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що він є сином відповідача. Дійсно в листопадаі 2017 року його мати для розвитку бізнесу були позичені грошові кошти в ОСОБА_2 в розмірі 20000 доларів США. В забезпечення позики він на вимогу чоловіка позивача - ОСОБА_6 оформив договір купівлі-продажу свого автомобіля макри «Форд Куга», який залишився в користуванні його та його матері, через місяць після того як вони повідомили позивача та її чоловіка, що не мають можливості повернути кошти, тоді останні почали вимагати передати їй ключі від автомобіля та документи на нього. Вони передали ключи та документи останнім. Через деякий час останні забрали автомобіль з автостоянки де він знаходився.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:

Судом встановлено, що 8 листопада 2017 року ОСОБА_2 надала відповідачу ОСОБА_1 в борг позику у розмірі 20000 доларів США, що підтверджується розпискою /а.с. 7/. Строком виплати боргу зазначено через шість місяців після отримання позики. Відповідач борг по теперішній час не повернула.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сумму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обвязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграма, якими обмінялися сторони. Правочин ввжається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання борником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи, що узгоджується з правовими висновками висловленими у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15.

За змістом ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Зазначені вимоги статті закріплюють право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання зобов`язання.

Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в зв`язку з тим, що факт укладання договору між сторонами підтверджений, форма укладання договору дотримана, на підтвердження укладення договору позики позивач надав договір безпроцентної позики, який відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджує факт укладення договору позики. Протилежне мав довести відповідач. Отже, при наявності договору позики, саме відповідач зобов`язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались, кому та для яких цілей, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України. Суд не приймає доводи відповідача про те, що спірний договір був забезпечений заставою автомобілем, оскільки договір застави належним чином оформлений не був, автомобіль не належав позичальнику, належних да допустимих доказів на підтвердження цієї обставини відповідачем суду надано не було, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_7 оскільки останній є сином відповідача та ніякими іншими доказами його показання не підтверджені. Щодо доводів відповідача, що оскільки оригінал розписки знаходиться в неї то вона повністю виконала свої зобов`язання перед позивачем, також не заслуговують на увагу оскільки, як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, розписка була укладена в двох примірниках, один з яких досі перебуває у позивача. Відповідач не змогла пояснити чому якщо нею були виконані домовленості, остання не вимагала повернення їй обох примірників розписки.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із спірного договору позики, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у позивача грошові кошти, відповідач погодилася з умовами даного договору.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних, суд виходить з наступного.

Оспорюваний договір є безпроцентним.

Однак, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як установлено судом, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 20.08.2019 року становить 530400,00 грн., а тому саме з цієї суми слід розрахувати до стягнення 3 % річних, у зв`язку з чим суд виходить з наступних розрахунків.

Розрахунок 3 % річних.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
530400.0008.11.2017-20.08.20196513 %26931,87

Таким чином, загальна сума 3 % річних за договором станом на 20.08.2019 року включно складає 26931,87 грн.

З огляду на вищенаведене, суд виходив з того, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню в загальному розмірі 430331 гривня 87 копійок.

Судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись 3, 12, 76, 76, ч.3 ст. 223, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 /місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 / на користь ОСОБА_2 /ІПН НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_3 / суму боргу у розмірі 530331 гривня 87 копійок, який складається з суми суми боргу 503400 гривень, 26931 гривня 87 копійок - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 /місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 / на користь ОСОБА_2 /ІПН НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_3 / понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 5687 гривень 87 копійок та витрит на правову допомогу в розмірі 6147 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 21.02.2020 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая