Номер справи 623/2601/20
Номер провадження 2-о/623/103/2020
РІШЕННЯ

іменем України

01 жовтня 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря - Костенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі цивільну справу № 623/2601/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Заводська сільська рада Ізюмського району Харківської області про встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем однією сім`єю на день відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт її сумісного безперервного, однією сім`єю проживання з її батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з липня 1993 року по 28 вересня 2016 року. В обґрунтування заяви вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який проживав за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Заводи. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 4,8227 га, розташованої на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Єдиним спадкоємцем після смерті батька є заявниця. Протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини заявниця в нотаріальну контору не звернулась. Вважає, що спадщину прийняла фактично, оскільки з липня 1993 року по 28 вересня 2016 року включно сумісно, постійно, безперервно проживала однією сім`єю зі своїм батьком.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її у часті, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без присутності представника сільської ради.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 466389 ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 4,8227 га, яка розташована на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Після реєстрації шлюбу 01 липня 1995 року заявниці присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.9).

ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулась, оскільки вважала, що спадщини прийняла фактично.

Із копії 12 сторінки паспорту ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15 серпня 2011 року ( а.с.6).

Із копії довідки наданою Заводською сільською радою 27.05.2020 року за № 02-30/252 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з року народження та по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті та на час видання довідки зареєстрованих осіб не значиться ( а.с.17).

Із акту обстеження домоволодіння вбачається від 28 травня 2020 року , який складений депутатом сільської ради ОСОБА_4 , та сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що за період часу з липня 1993 року 28 вересня 2016 року разом із ОСОБА_2 постійно, безперервно однією сім`єю проживала його донька, ОСОБА_1 ( а.с.18).

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).

Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 відсутність як реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця, так і реєстрація за місцем проживання спадкодавця, не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі реєстрація згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідно до ч.2 ст. 315ЦПК України передбачено, що, крім юридичних фактів, які зазначені в частині першій вказаної статті, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на момент смерті з спадкодавцем є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки факт постійного проживання на момент смерті з спадкодавцем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливе.

Відповідно до ч.7ст. 294 ЦПК України,при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,12,13,81,293,315-319 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Заводська сільська рада Ізюмського району Харківської області про встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем однією сім`єю на день відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , сумісно, безперервно, однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з липня 1993 року по 28 вересня 2016 року.

Судовий збір залишити за заявником ОСОБА_1 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П.Одарюк