Справа № 1304/7657/12 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/3942/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду із заявою про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2012 року у справі №1304/7657/12.

В обґрунтування поданої заяви покликалися на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2012 року у справі №1304/7657/12 позов ПАТ КБ «Надра Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 463 242,54 гривень та судовий збір в розмірі 3 219 гривень.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчих листів, виданих Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 463 242,54 гривень та судового збору в розмірі 3 219 гривень на правонаступника - ОСОБА_2 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2019 року у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Стверджує, що відмовляючи у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторони не можуть бути позбавленні права на укладання мирової угоди на стадії виконання рішення суду лише через відсутність відкритого виконавчого провадження, тобто примусового виконання рішення в розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Адже, сторони можуть в добровільному порядку, без ініціювання відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду дійти взаємної згоди та виконати таке рішення суду. Виходячи з детального аналізу чинного законодавства вбачається, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу (зокрема і на стадії добровільного виконання рішення), хоча ст. 434 ЦПК України і передбачено подання мирової угоди в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, однак зважаючи на право сторін добровільно виконати рішення суду без відкриття виконавчого провадження є всі підстави вважати, що вони не позбавленні (а законом таке право прямо не заборонено) права звертатись до суду із заявою про затвердження мирової угоди.

Просить скасувати ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити та затвердити мирову угоду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду з вимогою про затвердження мирової угоди сторін, а не державного або приватного виконавця, після ухвалення судового рішення, яке набрало законної сили, суперечить вимогам ст. 434 ЦПК України, оскільки порушує встановлений порядок та умови такого звернення.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2012 року у справі №1304/7657/12 позов ПАТ КБ «Надра Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 463 242,54 гривень та судовий збір в розмірі 3 219 гривень.

На виконання вказаного рішення суду, Галицьким районним судом було видано виконавчі листи, які отримані представником ПАТ КБ «Надра Банк» Пелещишин Н.Р. 22.01.2014 року.

07.06.2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено Договір №215/08-Ф купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Кредитним договором, та Договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрований в реєстрі за реєстровим №496.

Відповідно до вищезазначених договорів, первісний кредитор/іпотекодержатель - ПАТ «КБ «Надра» відступив (передав), а новий кредитор/іпотекодержатель - ОСОБА_2 набув (прийняв) належні первісному кредитору права вимоги до позичальника за кредитним договором №215/08-Ф від 30.06.2008 року, а також належні первісному іпотекодержателю права за іпотечним договором, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчих листів, виданих Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 463 242,54 гривень та судового збору в розмірі 3 219 гривень на правонаступника - ОСОБА_2 .

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які виходячи із суті такого рішення зазвичай набувають процесуального статусу «стягувачіа» та «боржника», а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, визначеному зокрема Законом України «Про виконавче провадження» щодо ініціювання відкриття виконавчого провадження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" врегульовано порядок саме примусового виконання рішень суду.

Враховуючи принцип обов`язковості рішення суду, його виконання можливе і в добровільному порядку, без звернення стягувача до державної виконавчої служби та без відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

У відповідності до ч. 7 ст. 49, ч. 2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

З метою врегулювання спору сторони у процесі виконання рішення суду вирішили укласти між собою мирову угоду з якою разом із заявою про її затвердження спільно звернулись до Галицького районного суду м. Львова.

Відмовляючи у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторони не можуть бути позбавленні права на укладання мирової угоди на стадії виконання рішення суду лише через відсутність відкритого виконавчого провадження, тобто примусового виконання рішення в розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Адже, сторони можуть в добровільному порядку, без ініціювання відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду дійти взаємної згоди та виконати таке рішення суду.

Отже, виходячи з детального аналізу чинного законодавства вбачається, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу (зокрема і на стадії добровільного виконання рішення), хоча ст. 434 ЦПК України і передбачено подання мирової угоди в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, однак зважаючи на право сторін добровільно виконати рішення суду без відкриття виконавчого провадження є всі підстави вважати, що вони не позбавлені права звертатись до суду із заявою про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду районний суд дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2019 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18.02.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.