Справа № 2-144/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2019 року, постановлену суддею Бенца К.К., повний текст ухвали складено 18.11.2019,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 20.05.2014 на умовах стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 у загальній сумі 12 796, 84 євро у строк по 10.10.2016. Зазначена ухвала набула законної сили і така є виконавчим документом.

Отже, мировою угодою строк сплати боргу встановлений до 10.10.2016, а відтак строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання складає три роки, тобто до 10.10.2019.

Після відступлення прав вимоги за договором від 25.07.2018, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 , останній набув права вимоги до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кредитним договором №197-03-08-2 від 04.09.2008.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2019 замінено сторону стягувача з ПАТ «Банк Київська Русь» на його правонаступника ОСОБА_1 , яка набула законної сили 18.10.2019 р.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 прав стягувача за ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 року в справі № 2-144/11 набув 18.10.2019, а строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив 10.10.2019, тому вважає, що він строк подачі для пред`явлення ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 для примусового виконання пропустив з поважних причин, який просив поновити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, а саме ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 в розмірі 12 796, 84 євро.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити. Вказує на те, що мирову угоду, укладену між нею, її чоловіком та ПАТ «Банк «Київська Русь» та затверджену ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року вони виконували, однак у зв`язку із визнанням банку банкрутом та закриття відділення у м. Ужгород, вони втратили можливість погашати кредит. Зазначає, що ОСОБА_1 не викупив право вимоги за боргом у сумі 12 796,84 євро, і зазначений договір відступлення права вимоги оскаржується ОСОБА_3 в судовому порядку. Вважає, що заміна сторони стягувача та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відбулася незаконно, а тому таку ухвалу слід скасувати. Крім того, судом не повідомлялося її про час та місце розгляду справи.

Також уважає, що при передачі заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, було порушено процедуру автоматизованого розподілу та передано таку безпосередньо судді Бенца К.К., яка не могла брати участь у розгляді справи, так як вона брала участь у розгляді справи №2-144/11 за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_2 про стягнення боргу і 08.11.2013 приймала судове рішення, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 було скасоване у зв`язку з затвердженням мирової угоди. А тому в силу вимог ст.39 ЦПК України зобов`язана була заявити собі самовідвід, однак цього не зробила і розглянула заяву. Крім цього, в ухвалі зазначено, що вона складена і проголошена 18.11.2019, що не відповідає дійсності, так як в той день суд не закінчив розгляд справи і не проголошував судового рішення.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав.

Заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, просив таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що цей строк заявником пропущено з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовою особою), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: ця обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; ця обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у визначений законом строк.

Судом установлено, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 20.05.2014 на умовах стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 у загальній сумі 12 796, 84 євро у строк по 10.10.2016.

25 липня 2018 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 було укладено договір UA-EA-2018-04-13-000012-a/42, згідно з яким Банк відступив шляхом продажу новому кредитору ОСОБА_1 належні Банку, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кредитним договором №197-03-08-2 від 04.09.2008.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2019, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, замінено сторону стягувача ПАТ «Банк Київська Русь» на його правонаступника ОСОБА_1 на стадії виконання судового рішення у справі №2-144/11, а саме з виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу за кредитним договором №197-03-08-2 від 04.09.2008 в розмірі 12 796,84 евро.

Зазначена ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 02.10.2019 на час розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання набрала законної сили 18.10.2019, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 на цю ухвалу від 02.10.2019 була подана з пропуском встановленого п.2 ч.2 ст.354 ЦПК України п`ятнадцятиденного строку на її апеляційне оскарження, а саме 20.11.2019.

А тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ОСОБА_1 набув прав стягувача за ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 року, якою визнано мирову угоду, 18.10.2019.

Згідно з ст.208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Таким чином, ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 року, якою затверджено мирову угоду, є виконавчим документом.

Відповідно до мирової угоди строк сплати боргу встановлений до 10.10.2016, а відтак строк пред`явлення цього виконавчого документа до виконання складає три роки, тобто до 10.10.2019, який заявником пропущено з поважних причин, так як прав стягувача за указаним вище виконавчим документом ОСОБА_1 набув 18.10.2019, тобто після сливу строку для пред`явлення його до виконання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не викупив право вимоги в банку щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кредитної заборгованості, оскільки такий договір оскаржується в судовому поряду ОСОБА_3 , спростовується наданою ОСОБА_1 постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.01.2020, якою рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2019, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що при передачі заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання від 22.10.2019, було порушено процедуру автоматизованого розподілу та передано таку безпосередньо судді Бенца К.К., не заслуговують на увагу і спростовуються протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, згідно з яким визначено склад колегії суддів, а саме суддю Бенца К.К., про що інформацію внесено до системи автоматизованого розподілу 22.10.2019 (а.с.105-108).

Посилання апелянта на те, що суддя Бенца К.К. не могла брати участь у розгляді цієї справи, так як вона брала участь у розгляді справи №2-144/11 за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_2 про стягнення боргу і 08.11.2013 приймала судове рішення, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 було скасоване у зв`язку із затвердженням мирової угоди, а тому відповідно до ст.39 ЦПК України зобов`язана була заявити собі самовідвід, однак цього не зробила і розглянула заяву, - не заслуговують на увагу, оскільки постановлення судового рішення в іншій цивільній справі від 08.11.2013, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 у зв`язку із визнанням мирової угоди було скасоване (а.с.32-33), не є підставою для заявлення самовідводу відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі зазначено, що вона складена і проголошена 18.11.2019, що не відповідає дійсності, так як в той день суд не закінчив розгляд справи і не проголошував судового рішення, є безпідставними і спростовуються журналом судового засідання від 18.11.2019 (а.с.121-123).

Відповідно до ч.3 ст.433 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Однак в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про день, час та місце судового засідання, призначеного на 18.11.2019, за зареєстрованим місцем її проживання, а саме АДРЕСА_1 , що стверджується відміткою у паспорті ОСОБА_2 , копія якого в суді апеляційної інстанції долучена до матеріалів справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.374 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

А тому, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.3 ч.3 ст.374 ЦПК України, підлягає скасуванню з прийняттям з цього питання нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа слід задовольнити.

Керуючись статтями 374, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, а саме ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 в розмірі 12 796, 84 євро.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді