ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 394/482/17

провадження № 22-ц/4809/685/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ятранська сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

представник заявника адвокат Назаренко Юрій Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Назаренка Юрія Володимировича, який представляє інтереси особи, що не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_2 , на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2017 року у складі головуючого судді Запорожець О. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

04.08.2017 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ятранської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056067 від 21.12.1996 № 67, та на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056267 від 21.12.1996 № 267, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Посилався в обгрунтування свого позову на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його тітка ОСОБА_3 .

Під час хвороби і до дня смерті його тітки ОСОБА_3 позивач здійснював догляд за нею та проводив її поховання за власний рахунок, що підтверджується Довідкою виконкому Ятранської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області №108 від 14.02.2017 року.

24 лютого 1998 року покійна ОСОБА_3 заповіла позивачу жилий будинок з усіма його надвірними спорудами та все інше майно, яке їй належить та буде належати по день її смерті, що підтверджується заповітом від 24 лютого 1998 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Ятранської сільської ради народних депутатів Новоархангельського району Кіровоградської області Ноголь Т. Ф., про що в реєстрі зроблено запис за № 7. Заповіт на 17 березня 1998 року не відмінений і не скасований.

24 травня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу в Кіровоградській області із заявою про видачу йому свідоцтва на право власності на земельні частки (пай) після - ОСОБА_3 , проте нотаріусом йому було відмовлено та роз`яснено про необхідність надання оригіналів сертифікатів на право на земельну ділянку (пай): серія КР №0056067 від 21.12.1996 року №67 та КР №0056267 від 21.1996 №267.

Рішенням Новоархангельського районного суда Кіровоградської області від 29 березня 2017 року позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом 3-х місяців.

Про факт втрати сертифікатів на право на земельні частки (пай) ним подане оголошення, яке опубліковане у газеті «Колос» від 03.08.2017 року № 60(10956).

У зв`язку з неможливістю оформити через нотаріуса свої спадкові права на спірні земельні частки (пай) просив суд визнати за ним право приватної власності на вказані земельні частки (паї) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області, право власності на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056067 від 21.12.1996 року № 67, та на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056267 від 21.12.1996 року № 267, що належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області в порядку спадкування за заповітом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова приватного нотаріуса є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд вважав встановленим, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 всього належного останній майна, в тому числі має право успадкувати спірні земельні ділянки, тому є підстави для визнання за позивачем права на вказані земельні частки (пай).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Адвокат Назаренко Ю. В., який представляє інтереси особи, що не приймала участі у розгляді справи - ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Станом на 2017 рік ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, яка сформована і виділена в натурі на підставі сертифікатів: серії КР №0056067 від 21.12.1996 № 67 та серії КР №0056267 від 21.12.1996 № 267, що посвідчували право на спірні земельні частки (пай), не був залучений до розгляду даної справи, хоча фактично оскаржене судове рішення зачіпає його законні права та інтереси.

При вирішенні даного спору суд встановив, що існувало судове рішення у справі №394/140/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Тому суд повинен був вирішити питання про залучення ОСОБА_2 як співвідповідача або запропонувати ОСОБА_1 звернутись із клопотанням про заміну відповідача у справі.

ОСОБА_2 просить врахувати, що 24 липня 2009 року він отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом на спадкове майно матері ОСОБА_5 та станом на 2017 рік вже був власником земельної ділянки, сформованої на підставі сертифікатів від 21.12.1996 року № 67, та від 21.12.1996 року № 267.

За вказаних обставин суд не залучив його як належного відповідача і вирішив спір з порушенням норм процесуального права, порушивши права власника спірних земельних ділянок.

Взагалі заперечує факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у спосіб, встановлений ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, чинній на час смерті спадкодавиці ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач, його представник, представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, адвоката Назаренка Ю. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 10.12.1996 в Ятранській сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області (а.с.20).

Згідно копії заповіту від 24.02.1998, посвідченого Ятранською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: свій жилий будинок з усіма його надвірними будівлями, що знаходиться в с. Ятрань Новоархангельського району, і все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму племіннику ОСОБА_1 (а.с.11).

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ Держгеокадастру Новоукраїнського району Кіровоградської області, Ятранська сільська рада Новоархангельського районуКіровоградської області, про продовження строку на прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно, визначено ОСОБА_1 додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.12-13, 77-78).

Виконкомом Ятранської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області видано довідку №108 від 14.02.2017, що згідно книги домогосподарств Ятранської сільської ради гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно була зареєстрована та проживала на території Ятранської сільської ради в с. Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області. Під час хвороби і до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 , доглядав її племінник ОСОБА_1 , який проводив її поховання за власний рахунок (а.с.7).

Постановою від 24.05.2017 приватного нотаріуса Новоархангельського районного нотаріального округу відмовлено Гевелу О. А. в оформленні спадщини з підстав відсутності у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів, що не дає змоги видати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 9, 10).

Оголошенням у газеті «Колос» від 03.08.2017 року № 60 повідомлено, що втрачені сертифікати на земельну частку (пай): серія КР №0056067, виданий КСП «Маяк» 21 грудня 1996 року на ім`я ОСОБА_9 , та серія КР №0056267, виданий КСП «Маяк» 21 грудня 1996 року на ім`я ОСОБА_10 , важати недійсними (а.с.14).

Як вбачається із долучених до апеляційної скарги копій документів, вищевказані сертифікати на право на земельну частку (пай) перейшли у власність ОСОБА_5 на підставі договору дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) від 10.10.2000 , за яким ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 сертифікат на право на земельну частку (пай) КР №0056267, в майновому фонді майна КСП «Маяк», що знаходиться в с. Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області, в розмірі 5,88 га (а.с. 47) та на підставі договору дарування від 10.10.2000, за яким ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 сертифікат на право на земельну частку (пай) КР №0056067, в майновому фонді майна КСП «Маяк», що знаходиться в с. Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області, в розмірі 5,88 га, що підтверджується копією (а.с. 48); ОСОБА_5 з урахуванням ще двох інших земельних часток (паїв) стала власником сформованої і виділеної в натурі земельної ділянки № НОМЕР_2 , загальною площею 17,40 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІ-КР № 001027 (а.с.49-50); ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 померла, про що видане свідоцтво про смерть (а.с. 51), після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_2 , на ім`я якого видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.07.2009, на спадкове майно, яке складається з права власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 17,40 га, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-КР № 001027 (а.с. 52).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) у разі втрати сертифіката про право на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як зазначив позивач, наземельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056067 від 21.12.1996 № 67, та на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056267 від 21.12.1996 № 267, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а також можуть бути особи, які мають (набули) право власності на спірне майно.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадкового майна, оскільки на час вирішення даного спору вже існувало зареєстроване право власності на земельну ділянку, яка сформована в натурі, в тому числі за рахунок земельних часток (паїв), посвідчених сертифікатом серії КР №0056067 від 21.12.1996 № 67, та на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056267 від 21.12.1996 № 267, про які зазначив позивач як успадковані після смерті ОСОБА_3 , однак суд першої інстанції розглянув справу за участю Ятранської сільської ради, не вирішивши питання щодо залучення співвідповідачем ОСОБА_2 , права та обов`язи якого зачіпаються оскарженим судовим рішенням, що, в свою чергу, унеможливило встановлення всіх обставин справи та об`єктивне вирішення спору.

В пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів.

Згідно з частиною першою статті 17 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше їм надані у користування; г) прийняття спадщини; д) виділення в натурі ( на місцевості) належної їм земельної частки ( паю).

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України (2004 року, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції), суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд повинен враховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України ( в редакції 2004 року) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Тому, у разі позов пред`явлено не до належних осіб, суд має роз`яснити позивачеві право подати клопотання про залучення до розгляду справи співвідповідачем належну особу (у даній справі - власника земельної ділянки, до складу якої при виділенні в натурі увійшли земельні частки (паї), на які претендує в порядку спадкування ОСОБА_1 ), а у разі не вчинення таких дій - відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а висновок суду про визнання за позивачем право власності на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії КР №0056067 від 21.12.1996 року № 67, та на земельну частку (пай) посвідчену сертифікатом серії КР №0056267 від 21.12.1996 року № 267, що належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області в порядку спадкування за заповітом є передчасним.

Справу вирішено без участі ОСОБА_2 , який заявляє, що до складу успадкованої нимналежної на підставі державного акта про право приватної власності на землю серія ІІ-КР №0010027 ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 17,40 га, при виділенні землі в натурі ввійшли спірні земельні частки (паї), і оскарженим судовим рішенням зачіпаються його права та інтереси щодо спірного спадкового майна.

Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.

Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд усупереч положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні даного позову, оскільки без залучення до участі у справі ОСОБА_2 , який на час виникнення спору оформив своє право власності на земельну ділянку, до складу якої включені спірні земельні частки (паї), неможливо вирішити спір щодо оформлення спадкових прав ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь заявника підлягає стягненню 1261,30 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Назаренка Юрія Володимировича, який представляє інтереси особи, що не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ятранської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1261,30 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко