ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2020 року

м. Харків

справа № 628/490/19-ц

провадження № 88ц/818/14/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 , представниця відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року в складі колегії суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. за нововиявленими обставинами

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця та просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 11 732,26 грн за кредитним договором № б/н від 04 травня 2006 року та судовий збір.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову банку відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено; рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 732,26 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року відмовлено.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції відмовлено банку у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Натомість, постановою суду апеляційної інстанції зазначене рішення суду скасовано та вказано, що відповідач не подавав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Однак, таку заяву його представниця до суду першої інстанції подавала, та вона міститься у матеріалах справи.

Вказав, що наявність у матеріалах справи заяви про застосування позовної давності, яка не врахована апеляційним судом, є нововиявленою обставиною у справі та підставою для перегляду постанови апеляційного суду.

Просив переглянути постанову Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року та скасувати її, ухвалити нове судове рішення, яким рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року про відмову у задоволенні позову залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н про надання кредиту у розмірі 11 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а. с. 20).

На дату смерті ОСОБА_3 у неї утворилась заборгованість за кредитним договором б/н від 04 травня 2006 року у розмірі 11732,26 грн.

19 лютого 2014 року банком направлена претензія кредитора до Куп`янської державної нотаріальної контори (а. с. 23).

11 серпня 2015 року банком отримано відповідь Куп`янської державної нотаріальної контори від 04 серпня 2015 року № 2015/02-14 щодо того, що спадкоємці померлої ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, та спадкова справа після її смерті заведена на підставі претензії банку. Також повідомлено кредитора, що 03 серпня 2015 року за № 2-1641 видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 після смерті його сина ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав у зв`язку зі своєю смертю (а. с. 24).

09 січня 2019 року банк направив на адресу ОСОБА_1 лист-претензію, яку не виконано (а. с. 25-29).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та їхнього сина ОСОБА_4 , банк у лютому 2019 року звернувся до нього з позовом про стягнення заборгованості.

18 грудня 2019 року представниця ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а. с. 106-107).

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог банку відмовлено у повному обсязі у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено; рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 732,26 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідач не надавав до суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року відмовлено.

Відповідно до частин 1,2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення, а відтак у разі, якщо нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового рішення, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому, не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається із роз`яснень, які містяться в пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто, ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14 (454/2641/14-а), від 19 червня 2019 року у справі № 815/1918/15.

Крім того, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, «interalia», вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу «resjudicata», тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Як вбачається з заяви про перегляд судового рішення, на думку ОСОБА_1 , нововиявленою є та обставина, що заява його представниці про застосування строку позовної давності наявна у матеріалах справи, однак, апеляційним судом таку заяву не враховано та не застосовано до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представниця наполягали на доводах заяви. Не заперечували проти того, що ця заява була в матеріалах справи при перегляді її судом апеляційної інстанції, однак, суд апеляційної інстанції, на їх думку, не надав цій заяві належної оцінки.

Проте, виходячи з вимог закону, наявний у матеріалах справи документ не може бути визнаний нововиявленою обставиною у справі.

Незастосування судом апеляційної інстанції наслідків спливу строку позовної давності не є юридичним фактом, що має істотне значення для розгляду справи та існував на час розгляду справи, але не був і не міг бути відомий заявнику, тобто не є нововиявленою обставиною у справі та не може тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Заява ОСОБА_1 про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами фактично містить його доводи щодо незгоди з судовим рішенням апеляційного суду та наданою судом оцінкою можливості застосування строку позовної давності у цій справі, а не містить посилання на обставини, які б були підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 не вбачається.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як інвалід другої групи на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а його заяву залишено без задоволення, судові витрати у справі відносяться за рахунок держави, та підстав для їх розподілу судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 368, 389, 429 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року в складі колегії суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 03 вересня 2020 року.