Провадження № 2/760/5526/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

Розгялнувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бора», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп», третя особа: Київська міська рада про визнання недійсним договорів суборенди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бора», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп», третя особа: Київська міська рада про визнання недійсним договорів суборенди земельної ділянки.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

24 вересня 2020 року представник позивача ТОВ «Дайтона груп» - Локарев Костянтин Сергійович подав до суду клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання вказано, що позивачі просять визнати недійсним Договір суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дайтона Груп" (Суборендар), за умовами якого, ТОВ "Бора" передає належну йому на праві оренди земельну ділянку кадастровий номер - :72:213:0038, а ТОВ "Дайтона Груп" приймає її у строкове платне користування на умовах, визначених договором.

У клопотанні зазначає, що зазначена земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Просить врахувати, що Київрада є юридичною особою і може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав та нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у судах, зокрема звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації повноважень Київради і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Звертає увагу, що предметом спору є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між суб`єктами господарювання - юридичними особами ТОВ "Дайтона Груп" та ТОВ «Бора». Правомочність щодо володіння, користування та розпорядження цією земельною ділянкою здійснює третя юридична особа - Київська міська рада.ТОВ «Бора» передало земельну ділянку в суборенду ТОВ "Дайтона Груп" у зв`язку з господарською діяльністю обох Сторін договору.

Відповідно до п. З Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАГІ) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, наявність у них спору про право цивільне; суб`єктний склад такого спору.

Просить врахувати, що згідно п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, з урахуванням приписів статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) справи зі спорів, пов`язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, розглядаються господарськими судами за одночасної наявності двох умов: якщо ці спори виникають з цивільних (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України) або господарських (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України) відносин, у тому числі з корпоративних, та суб`єктний склад сторін спору відповідає вимогам статті 1 ГПК).

Якщо спір щодо визнання недійсним договору виник із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, то з урахуванням вимог частини дев`ятої статті 16 ГПК справа підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням об`єкта земельних відносин або основної його частини.

Також зазначає, що у п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 N 10, зазначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з:

- визнанням недійсними договорів, укладених суб`єктами господарювання, або між суб`єктами господарювання та органами державної влади і місцевого самоврядування шляхом проведення прилюдних торгів (аукціону), у тому числі договорів купівлі-продажу і оренди землі,., незалежно від наявності у нього статусу підприємства чи організації в розумінні частини першої статті 1 ГПК (тобто підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, громадянина, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і набув статусу суб`єкта такої діяльності), залучається до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, і, отже, відповідна справа за будь-яких обставин підлягає розгляду господарським судом.

Відповідно до п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Згідно п. 1.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

У п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, зазначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів ІІІ-У ЗК України, зокрема, що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою.

Отже, враховуючи обґрунтування позову в частині визнання недійсним саме Договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р., як похідного від Договору оренди, як приватноправових відносин; юридичний статус суб`єктів (Сторін) Договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р.; господарські відносини між Сторонами Договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 р.; норми ГПК України та усталену судову практику цей судовий спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Зазначає, що позивачі при подачі позову про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним, не дотрималися принципу підвідомчості судочинства, а тому помилково звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва, а відповідно до чинного законодавства, повинні були звернутися до Господарського суду м. Києва.

Виходячи з викладеного, просить провадження в справі закрити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши наведені підстави для закриття провадження у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що предметом розгляду справи є визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки кадастровий номер - :72:213:0038, площею 27873 кв.м. до 16.01.2022 для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, укладений 06.06.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп».

З наявної в матеріалах справи копії договору оренди земельної ділянки від 17.01.2012, реєстровий № 24, вбачається, що між Київською міською радою (орендодавець) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» укладено договір оренди щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розмір 27873 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, кадастровий номер - :72:213:0038. (а.с. 16-21)

Також, з копії договору суборенди земельної ділянки від 06 червня 2018 року вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРА» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп» «суборендар» укладено договір суборенди щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розмір 27873 кв.м., цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісно-торговельного комплексу з готелем та паркінгом, кадастровий номер - :72:213:0038. (а.с. 45-57)

Так, представник відповідача у поданому клопотанні просить провадження закрити у зв`язку із виникненням між сторонами господарських правовідносин з приводу договору суборенди земельної ділянки від 06.06.2018 та відповідно предметній підсудності розгляду визнання недійсним вказаного договору в порядку господарського судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Такої позиції дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі № 910/1733/18.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАГІ) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, з урахуванням приписів статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) справи зі спорів, пов`язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, розглядаються господарськими судами за одночасної наявності двох умов: якщо ці спори виникають з цивільних (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України) або господарських (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України) відносин, у тому числі з корпоративних, та суб`єктний склад сторін спору відповідає вимогам статті 1 ГПК).

Якщо спір щодо визнання недійсним договору виник із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, то з урахуванням вимог частини дев`ятої статті 16 ГПК справа підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням об`єкта земельних відносин або основної його частини.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 N 10, зазначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з:

- визнанням недійсними договорів, укладених суб`єктами господарювання, або між суб`єктами господарювання та органами державної влади і місцевого самоврядування шляхом проведення прилюдних торгів (аукціону), у тому числі договорів купівлі-продажу і оренди землі,., незалежно від наявності у нього статусу підприємства чи організації в розумінні частини першої статті 1 ГПК (тобто підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, громадянина, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і набув статусу суб`єкта такої діяльності), залучається до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, і, отже, відповідна справа за будь-яких обставин підлягає розгляду господарським судом.

Відповідно до п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Згідно п. 1.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

У п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, зазначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів ІІІ-У ЗК України, зокрема, що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бора» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дайтона Груп» є правовідносинами двох юридичних осіб щодо суборенди земельної ділянки, що виникла на підставі договору оренди укладеного між ТОВ «Бора» та Київською міська радою. Тобто, між позивачами та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором оренди, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Вказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного суду у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі № 910/1733/18.

З викладеного, можна дійти висновку, що зазначений спір відноситься до юрисдикції господарських судів оскільки до їх юрисдикції відносяться спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Згідно ч. 1 ст. 255 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку у зв`язку із предметною підсудністю розгляду даного спору в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 255, 256, 258-261, 263, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бора», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дайтона груп», третя особа: Київська міська рада про визнання недійсним договорів суборенди земельної ділянки.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: