Провадження № 2/369/257/20
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2020 року Києво-Святошинський районний суд в складі

Головуючої - судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 10 жовтня 2009 року між нею та відповідачем та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 593, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 10.10.2009 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 23.03.2012 р., про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 588.

Позивач зазначає, що спільне життя нею між відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки сторін.Сторони не проживають разом, не ведуть спільного сімейного життя, спільного господарства починаючи з січня 2018 року. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому його збереження суперечить інтересам подружжя та дитини.

Позивач вказує, що застосування судом заходів щодо примирення подружжя є недоцільним, оскільки минулі спроби примирення не принесли жодних результатів, та подружжям було використано усі можливі шляхи примирення. Дитина постійно проживає разом із позивачем та з 01 січня 2018 року догляд за дитиною, витрати на дитину здійснює виключно позивач.

Позивачу та відповідачу належить наступна нерухомість:однокімнатна квартира, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем 21.07.2017 р., (на підставі договору купівлі-продажу майнових прав серія та номер Є 8/1/26 від 25.09.2015 р.).

Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від усіх доходів ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 01 січня 2018 року. Визнати спільною сумісною власністю подружжя однокімнатну кімнатну квартиру, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача в повному обсязі.

Ухвалою судді від 14.08.2019 було прийнято справу до провадження та призначено у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явивсь, подав до суду клопотання про розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, де також зазначив, що заперечує проти позовних вимог в частині стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів, просив встановити розмір аліментів 1/4 частину.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 593, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 10.10.2009 р.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 23.03.2012 р., про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 588.

Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки сторін.Сторони не проживають разом, не ведуть спільного сімейного життя, спільного господарства починаючи з січня 2018 року. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому його збереження суперечить інтересам подружжя.

Дитина постійно проживає разом із позивачем та з 01 січня 2018 року догляд за дитиною, витрати на дитину здійснює виключно позивач.

З огляду на надану суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2019 року на ім`я відповідача було 21.07.2017 року зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № Є 8/1/26 від 25.09.2015; додаткового договору до договору купівлі-продажу майнових прав Є 8/1/12 та технічного паспорту, серія та номер: 01476, виданий 27.07.2016 року.

З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «ФернандесМартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідач є працездатним, відповідно до ст.180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів.

Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з відповідача та доказів щодо утримання інших дітей суду не надано.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов`язку утримувати дітей, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 28.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинен надавати батько на утримання дітей, буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що однокімнатна квартира, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана на ім`я відповідача під час його шлюбу з позивачем є спільною сумісною власністю подружжя, то

Спірна однокімнатна квартира, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана на ім`я відповідача під час його шлюбу з позивачем, доказів того, що дана квартира була набута відповідачем за особисті кошти, суду надано не було, тому дане майно є спільним сумісним майном сторін та підлягає розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд з огляду на розмір задоволених вимог стягує з відповідача на користь позивача 6 531,40 грн. судового збору.

Судові витрати в частині позовних вимог про стягнення аліментів підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимогст.141 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 18, 19, 23, 30, 76-82, 141, 259, 263-268, 273, 351, 352, 354 ЦПК України суд,-, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 жовтня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 593.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 34,5 кв.м. (житлова площа 15,2 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 6 531,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

Суддя: Т.В. Дубас