Номер провадження: 22-ц/813/6978/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року, постановленого під головуванням судді Домусчі Л.В., повний текст рішення складений 20 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пішонівська 7» (далі ОСББ Пішонівська 7») про відшкодування шкоди, в якому згідно уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів шкоду, заподіяну затопленням квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 58 568 грн., витрати за проведення оцінки шкоди у розмірі 2800 грн. та судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , яка починаючи з 2011 року періодично була затоплена. Позивач звертався до ОСОБА_3 , власниці квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверховим вище над його квартирою з метою виявлення причин затоплення його квартири та їх ліквідування. За його проханням ОСОБА_3 здійснила скління балкону і зробила гідроізоляцію підлоги, на той час причини затоплення його квартири були ліквідовані. Проте, 14 жовтня 2016 року ним знову був виявлений факт затоплення його квартири, наслідками якого є мокрі стелі у вітальні та на кухні, пошкоджений паркет у двох кімнатах, відклеєні шпалери на одній стіні у вітальні, мокрі сліди у місцях стику гіпсокартону на стелях у вітальні і на кухні, а також сліди стікання води по люстрі на кухні, про що комісією ОСББ «Пішонівська-7» було складено акт №1 про наслідках затоплення квартири. Даною комісією також було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_3 , в результаті чого було встановлено: мокрі стелі у вітальні і на кухні, мокрі стіни у вітальні та на кухні, сліди потьоків на стелі та зі стелі на засклених балконах; присутня пліснява на засклених балконах. Враховуючи, що сліди заливу ідентичні у квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , комісія прийшла до висновку, що затоплення цих квартир здійснюється із квартири АДРЕСА_4 , та власником якої є ОСОБА_1 .

Рішенням Приморськогорайонного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСББ «Пішонівська 7» про відшкодування шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58 568 грн., витрати за проведення оцінки шкоди у розмірі 2800 грн., судовий збір у загальній сумі 1024, 80 грн.

В частині задоволення позову до ОСББ «Пішонівська 7» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, також висновки суду не відповідність обставинам справи.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає про необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не відповідають обставинам справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 15.03.2011 року та витягом про державну реєстрацію права власності від 07.04.2011 року (т.1, а.с.15-16).

13 жовтня 2016 року відбулось залиття квартири позивача, про що 15 жовтня 2016 року комісією ОСББ «Пішонівська-7» у складі голови правління Левченко Є.О., члена правління ОСОБА_4 , власника кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , власника кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , співвласника кв. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , було складено акт №1 обстеження квартири позивача (т.1, а.с.8).

Згідно даного акту, комісією було виявлено факт затоплення квартири АДРЕСА_3 , наслідками якого є мокрі стелі у вітальні та на кухні, пошкоджений паркет у двох кімнатах, відклеєні шпалери на одній стіні у вітальні, мокрі сліди у місцях стику гіпсокартону на стелях у вітальні і на кухні, а також сліди стікання води по люстрі на кухні. При огляді квартири АДРЕСА_2 , розташованої на 9 поверсі над квартирою АДРЕСА_3 , виявлено: сліди залиття даної квартири із квартири АДРЕСА_5 , розташованої безпосередньо над квартирою АДРЕСА_2 на АДРЕСА_6 , а саме: промоклі з боку стелі панелі та існуючі потьоки води в гостинній кімнаті та на кухні.

Про залиття квартири АДРЕСА_2 комісією ОСББ також було складено акт №7 від 15.10.2016 року.

Із обох актів №1 та №2 вбачається, що власник кв. АДРЕСА_5 у ній не мешкає, на зв`язок із комісією не вийшов, оглянути вказану квартиру не виявилось можливим. При огляді даху будинку пошкоджень примикань парапетів, примикань вентиляційних каналів, примикань воронок водостічної системи і пошкоджень покрівельного покриття даху не виявлено. Зазначені акти та достовірність відомостей в них позивач підтвердив, підписавши їх.

Згідно обох актів, комісія ОСББ дійшла висновку, що залив відбувся із кв. АДРЕСА_5 , розташованої на 10-му поверсі будинку, проте через неможливість оглянути квартиру АДРЕСА_5 у зв`язку з відсутністю її власника, встановити причину залиття квартири АДРЕСА_3 не виявилось можливим (т.1, а.с.9-10).

Про огляд даху будинку 15.10.2016 року комісією ОСББ було складено окремий акт №3 (т.1, а.с.11). Також складено акт про неможливість огляду квартири АДРЕСА_5 (т.1, а.с.13).

03 грудня 2016 року комісією ОСББ складено акт №4, згідно якого зазначено, що власниця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6 сповіщалась із вимогою з`явитись 02.12.2016 року за адресою АДРЕСА_7 , для встановлення причин заливу кв. АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , та недопущення випадків повторного залиття, проте у вказану дату ні вона, ні її представника не з`явились. Зазначено, що при повторному огляді квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , а також даху будинку, підтвердились факти, зафіксовані в акті №1 про наслідки залиття кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 , акті №2 про наслідки залиття кв. ІНФОРМАЦІЯ_3 , в акті №3 огляду даху будинку.

Згідно вказаного акту, комісія прийшла до висновку, що залив кв. АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та 80 відбувся із кв. ІНФОРМАЦІЯ_6 , розташованої на 10 поверсі будинку (т.1, а.с.12).

28 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивача було здійснено оцінку вартості витрат на відшкодування збитків квартири АДРЕСА_1 . унаслідок затоплення та складено звіт (т.1, а.с.56-117), згідно якого величина витрат склала 58 568 грн.

За проведення експертної оцінки ОСОБА_2 сплатив виконавцю кошти у розмірі 2800 грн., що підтверджується договором №31-1016/ЭО від 28.10.2016 року про надання послуг із проведення оцінки майна (т.1, а.с.169-170), актом №31-1016-1 прийому-передачі виконаних робіт від 29.10.2016 року (т.1, а.с.171), квитанцією №21-1016/ЕО-2 від 28.10.2016 року (а.с.172).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, витрати за проведення оцінки шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Крім того, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілій, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди.

У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Судом встановлено, що факт залиття квартири позивача підтверджується зібраними у справі доказами, а саме актами обстеження від 15.10.2016 року, в яких зазначено про причину залиття внаслідок затоплення із квартири відповідачки ОСОБА_1 .

При цьому, відповідачкою ОСОБА_1 не доведено, що шкода, заподіяна позивачу внаслідок залиття квартири, заподіяна не з її вини. Розмір завданих збитків позивачу підтверджений ним належним чином та не спростований відповідачкою.

На підставі з`ясованих обставин справи, наданих доказів, суд у відповідності до норм чинного законодавства, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом не було взято до уваги надані фото пошкодженої водостічної труби, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в актах обстеження від 15.10.2016 року зазначено про причину залиття внаслідок затоплення із квартири відповідачки ОСОБА_1 та дані акти не містять жодних відомостей щодо наявної пошкодженої водостічної труби.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннямич.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року в частині задоволення позову до ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пішонівська 7» не переглядалося.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк