Провадження 2/522/6376/20
У Х В А Л А

05 жовтня 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В., дослідивши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Єременко Івана Миколайовича Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити реєстраційні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в порядку цивільного судочинства до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Єременко Івана Миколайовича Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити реєстраційні дії.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суддя приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, при цьому визначення предмета та підстав позову, обрання способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено у статті 19 ЦПК України, а саме суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При цьому, за правилами пункту першого частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням таким суб`єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має і особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Так, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV.

Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1952-IV визначено, що обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

В даному випадку, вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про відмову у скасуванні запису про обтяження/внесення запису про скасування державної реєстрації вилучення заборони, не пов`язані з ухваленням рішення по суті спору щодо майнових прав.

Таким чином, оскарження рішення державного реєстратора безпосередньо не пов`язане із захистом цивільного права, а відтак, даний спір не має ознак приватноправового характеру, так як предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання державним реєстратором як суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, зокрема, правомірності відмови здійснення скасування запису про обтяження/внесення запису. Тобто, даний спір є публічно-правовим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року справа №522/7636/14-ц; від 13 лютого 2019 року (провадження №11-1093апп18), від 30 жовтня 2018 року (провадження №11-858апп18) та від 11 грудня 2018 року (провадження №11-994апп18).

Відповідно п.1 ч.1ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене суддя вважає, що у відкритті провадження за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Єременко Івана Миколайовича Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити реєстраційні дії необхідно відмовити та роз`яснити заявнику, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Єременко Івана Миколайовича Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання вчинити реєстраційні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.В. Науменко

05.10.2020