Справа № 161/1662/20
Провадження № 2/161/1494/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Денисюка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 03.02.2018 року водій автобуса марки «Богдан А09202, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 в с. Липини Луцького району скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який є її рідним братом. Внаслідок наїзду ОСОБА_4 був госпіталізований до Луцької міської клінічної лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вироком Луцького міськрайонного суду від 17.09.2018 року, який залишено в силі ухвалою Волинського апеляційного суду від 12.02.2019 року, водій автобуса ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вказує, що на момент загибелі брата він проживав разом з нею однією сім`єю , в силу чого її було визнано потерпілою в даному кримінальному провадженні. Після ДТП вона особисто взяла на себе всі витрати щодо лікування брата, а в подальшому після смерті - витрати на поховання. Сума витрат на лікування та поховання складає 11 312 грн 70 коп.

Також зазначає, що внаслідок смерті брата вона зазнала душевних страждань, оскільки втратила близьку людину - єдиного рідного брата, з яким проживали однією сім`єю, матеріально та морально підтримували один одного, постійно ділились своїми радощами і печалями. Завдану моральну шкоду вона оцінює в 100 000 гривень.

Зазначає, що власник джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 , з якою перебував в трудових відносинах ОСОБА_3 , не бажає в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідно до поліса № АК 9265100 від 28.10.2017 року застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 200 000 гривень

З покликанням на норми ст.ст. 1166-1168, 1187, 1194 ЦК України, просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 11 312 грн 70 коп та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03 березня 2020 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

31 березня 2020 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» завдану матеріальну шкоду в розмірі 4215 грн як витрат на поховання, а з відповідача ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 7097 грн 70 коп та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11 серпня 2020 року прийнято відмову від позову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Максимовича Олега Володимировича в частині позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою закрито.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просить слухати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином неодноразово була повідомлена про час та місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи у її відсутності та про відкладення розгляду справи не подавала. А тому, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , відбуває покарання в місцях позбавлення волі - Державній установі «Маневицька виправна колонія № 9» та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2018 року, залишеного без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Даним вироком встановлено, що ОСОБА_3 03.02.2018 року близько 17 го. 50 хв, керуючи технічно справним пасажирським автобусом марки «Богдан А09202», р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Шевченка неподалік буд № 50 в с.Липини Луцького району, в напрямку центру селища, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно керувати ним, з моменту виникнення небезпеки для руху - пішохода, яку він міг об`єктивно спроможний виявити, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_4 , який переходив проїзджу частину дороги зліва направо відносно руху автобуса. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_4 був госпіталізований до Луцької міської клінічної лікарні №2, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_3 . Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яке мало місце 03.02.2018 року, відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України. Так, позивач будучи рідною сестрою потерпілого, з яким проживала однією сім`єю, зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати єдиного рідного брата.

Відповідно до ч.3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач ОСОБА_2 є особою, яка на яка на відповідній правовій підставі (право власності ) володіє транспортним засобом - автобусом марки «Богдан А09202, р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 під час вчинення кримінального правопорушення, а тому у відповідності до вимог ч.3 ст. 1187 ЦК України, на неї слід покласти обов`язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зокрема, витрати на лікування потерпілого, підтверджується матеріалами справи та складає 7 097, 70 грн.

Крім того, враховуючи характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань позивачу у вз`язку зі смертю рідної людини, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 70 000 грн.

Таким чином, проаналізувавши вище викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 7097,70 гривень матеріальної шкоди та 70 000 гривень моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166,1167 ЦК України, ст.ст.12,13,81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 7097,70 гривень матеріальної шкоди та 70 000 гривень моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 );

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 (місце перебування: ДУ Машівська ВК №9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3).

Дата виготовлення повного тексту рішення 18 серпня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк