Провадження № 2/752/2688/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 січня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації,

встановив:

09.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, заявивши позовні вимоги до ОСОБА_2 , третя особа у справі служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Провадження у справі відкрито 10.09.2019 року з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що з 17.04.2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .З 2011 року шлюбні відносини між ними погіршились, а рішенням суду від 30.11.2012 року шлюб розірвано. Їх малолітній син , як до так і після розірвання шлюбу проживає разом із нею, вона постійно опікується здоров`ям дитини, створює всі умови для його нормального розвитку та життя. Батько дитини не приділяє належної уваги щодо його виховання, а також матеріального забезпечення. За таких оюставин, проживання дитини з нею найкраще забезпечить інтереси дитини.

Зважаючи на періодичні погрози з боку відповідача щодо відібрання у неї дитини, а також з урахуванням виключно інтересів сина, просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Відповідач правом подачі відзиву на позов не скористався.

Третя особа служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надіслала на адресу суду заяву про неможливість надання висновку з приводу заявленого предмету спору на час підготовчого судового засідання.

У підготовче судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх спільної дитини з матір`ю визнає, просить задовольнити.

Третя особа служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку представника у судове засідання не забезпечила.

З огляду на викладене та правила частини третьої статті 200 ЦПК України, суд визнав за можливе ухвалити судове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини за відсутності учасників справи зі стадії підготовчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 17 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15).

Від шлюбу сторони у справі мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

30 листопада 2012 рооку рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11).

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, позивачка, в обґрунтування підстав для позову зазначила, що з боку відповідача ОСОБА_2 мали місце погрози відносно того, що він забере сина від матері, незважаючи на те, що після розірвання їх шлюбу він цікавиться станом здоров`я, соціальними потребами дітини. Водночас, позивачкою зазначено, що вона не заперечує проти спілкування дитини з батьком та не здійснює будь-яких перешкод з цього приводу.

На підтвердження можливості визначення місця проживання їх спільного з відповідачем сина з нею також зазначила, що вона разом із сином проживають у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в якій також проживають її батьки, син займає окрему кімнату.

Діти ходить до спеціалізованої школи першого ступеня №312 з поглибленими вивченням англійської мови, перебуває на обліку в Центрі первинної медико-санітарної допомоги №4 Деснянського району м. Києва (а.с. 7,8,9,10).

ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець, має постійний дохід. Спиртних напоїв та наркотичних засобів не вживає, має можливість забезпечувати дитину матеріально в частині обсягу своїх прав та обов`язків (а.с. 25).

Як видно зі змісту преамбули Конвенції про контакт з дітьми, визнаючи, що, як передбачено в різних міжнародних юридичних документах Ради Європи, а також у статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, перш за все повинні враховуватися найвищі інтереси дитини.

Відповідно до ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За правилами ст. ст. 29, 291 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає; фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю; фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 7, 19, 141, 155, 161 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою; орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи; мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення; орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме надані позивачкою докази на підтвердження можливості забезпечення нею розвиток сина в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а також з урахуванням того, що батько дитини, який є відповідачем у справі не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_1 за адресою її ж місця проживання - АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 29, 291 ЦК України, ст. ст. 7, 19, 141, 155, 161 СК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання його матері ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк