№263/5884/20
№2/263/1722/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2020 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Ковтуненка В.О.,
при секретарі Іващенко Н.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про виселення з житлового будинку,
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про виселення її зятя ОСОБА_2 , оскільки останній заважає позивачці вільно користуватись належною їй згідно договору найму житла квартирою та в добровільному порядку виселятись не збирається.
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що є співвласницею житлового будинку АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.04.2012 року №1-1332. Співвласником Ѕ частини вказаного будинку є її брат, ОСОБА_3 . Разом з позивачкою у вказаному будинку проживає її донька, ОСОБА_4 , двоє її малолітніх дітей, а також відповідач ОСОБА_2 . Однак, відповідач порушує правила співжиття, нецензурно лається, вживає спиртні напої, неодноразово покидав місце мешкання. Крім того, відносно відповідача складені протоколи про адміністративне правопорушення за фактом за ч.2 ст.173-2 КУпАП. У зв`язку з чим позивачка вважає, що відповідач заважає їй вільно користуватись належною їй квартирою та просить задовольнити заявлений позов.
Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач, у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини.
Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг ММР №18-13.01-1221 від 13.11.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва на спадщину серії НОМЕР_1 від 20 квітня 2012 року, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Фоміною А.В., ОСОБА_1 є спадкоємцю в Ѕ частці на житловий будинок АДРЕСА_1 , спадкова справа №85/2002, зареєстровано в реєстрі за №1-1332.
Згідно довідки МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», № витягу 34629866 від 26.06.2012 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту №85 про фактичне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають: ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_4 , онука ОСОБА_5 , онука ОСОБА_6 .
Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг ММР № 052-13.07-1954 від 30.01.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.
Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК Української РСР, ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою та порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з відповідачем в одному будинку. З наведених обставин в діях відповідача вбачається систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними, у зв`язку з чим ОСОБА_2 слід примусово виселити з житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.116 ЖК України, 316-319, 321, 391 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про виселення з житлового будинку, задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частка якого належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Ѕ частка якого належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без надання іншого житлового приміщення.
На рішення суду сторони можуть подати апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.О. Ковтуненко