Провадження № 2/127/1988/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 28.09.2000 року належить квартира в АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.09.2000 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по ј частки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , частку покійного прийняла його дружина ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2001 року, а тому їй належить Ѕ частка квартири.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

В квартирі по АДРЕСА_1 проживає лише позивачка ОСОБА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї виданої Департаментом житлового господарства міського комунального підприємства «управляюча компанія «Київська» від 26.03.2020 року № 229 в квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідачка ОСОБА_4 не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться.

Просили суд, визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явились, однак, кожен окремо, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_7 в підготовче засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки з 1995 року проживає в АДРЕСА_7 , США, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.09.2000 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по ј частки (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , частку покійного прийняла його дружина ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2001 року, а тому їй належить Ѕ частка квартири (а.с.17).

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

В квартирі по АДРЕСА_1 проживає лише позивачка ОСОБА_1 (а.с.13).

ОСОБА_4 не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 1995 року, оскільки проживає в США, що підтверджується актом № 78К від 28.05.2020 року, затвердженого МКП «УК Київська» (а.с.10).

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.

Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що позивачі і відповідач не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, відповідачка не проживає в спірній квартирі з 1995 року. Таким чином, відповідачка, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивачів про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст. 71 ЖК України ст. ст.12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07.10.2020 року.

Суддя: