ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/91/20
Провадження № 22-ц/4820/1360/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: представників відповідача Богуцького Д.М. , Худняка В.А.,

позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/91/20 за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року (суддя Гавриленко О.М., повне судове рішення складено 23 червня 2020 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що з 01 січня 1985 року він працював контролером-ревізором у фінансовому відділі Славутського райвиконкому. 29 жовтня 1985 року під час виконання трудових обов`язків за його участю сталася дорожньо-транспортна пригода, про що був складений акт форми НТ. З 01 березня 1986 року він щорічно проходив переогляди та Хмельницькою міжрайонною травматолого-офтальмологічною лікарсько-трудовою комісією визнавався особою з інвалідністю. З березня 1991 року йому встановлена третя група інвалідності довічно.

За участю представників відповідача в квітні 2005 року проведено розслідування нещасного випадку, що стався з ним 29 жовтня 1985 року, та 19 квітня 2005 року складений акт про нещасний випадок на виробництві та акт розслідування нещасного випадку на виробництві. На підставі вказаних актів Хмельницькою міжрайонною травматолого-офтальмологічною медико-соціальною комісією 07 грудня 2005 року йому встановлена II група інвалідності довічно, причина інвалідності - трудове каліцтво та ступінь втрати професійної працездатності 35% у зв`язку з виробничою травмою, вказано на необхідність санаторно-курортного лікування.

Внаслідок ДТП зазнав фізичного болю як безпосередньо під час дорожньо-транспортної пригоди, так і при послідуючому лікуванні. Більше півтора року перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з тілесними ушкодженнями. В результаті перелому ноги, ускладненим остеомієлітом, дефект великогомілкової кістки склав 13 см. Вказаний дефект йому наростили, проте ліва (ушкоджена нога) залишилась на 1 см коротшою за праву. Пізніше встановлений діагноз хронічний остеомієліт. У віці 26 років став інвалідом. У старшому віці його стан здоров`я погіршився, не може пересуватись без додаткової опори, а пересування стало для нього непомірним навантаженням. За станом здоров`я змушений був шукати роботу з меншою інтенсивністю праці, а пізніше зовсім відмовитись від працевлаштування. У висновку МСЕК вказано на потребу в продовженні лікування та необхідність в палиці.

Крім того, позивач зазаначав, що душевного болю йому завдають не тільки наслідки дорожньо-транспортної пригоди, але й поведінка відповідача, який протиправно позбавив його права на отримання одноразової страхової виплати, санаторно-курортного лікування та протезування. Протиправні дії неоноразово оскаржував до суду, який зобов`язував провести відповідні виплати. Такими діями відповідач вказує на його неповноцінність навіть в середовищі людей з інвалідністю, що завдає йому душевні страждання. Незаконно позбавивши його права на санаторно-курортне лікування, управління суттєво обмежило його право на повноцінну реабілітацію.

04 грудня 2019 року Хмельницькою міжрайонною травматолого-офтальмологічною медико-соціальною комісією йому була надана Індивідуальна програма реабілітації інваліда №1552, у якій підтверджено суттєві обмеження життєдіяльності, в тому числі пересування та трудової діяльності. Після багаторазових відмов відповідача у наданні страхових виплат та соціальних послуг, у програмі реабілітації МСЕК констатувала його низький реабілітаційний потенціал і вказала на можливість лише часткового відновлення обмеження життєдіяльності.

Тому, ОСОБА_2 просив стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області 200000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволення вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що законодавством обов`язок з відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання страхового випадку покладено на роботодавця. Позивач не надав доказів глибини фізичних, душевних страждань і причинного зв`язку між настанням нещасного випадку та завданням моральної шкоди. В рішенні суду не наведені мотиви щодо розміру морального відшкодування.

Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У засіданні апеляційного суду представники відповідача апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_2 визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 працював старшим контролером-ревізором у фінансовому відділі Славутського райвиконкому. 29 жовтня 1985 року при виконанні ним трудових обов`язків сталася дорожньо-транспортна пригода за його участі. 19 квітня 2005 року був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.8-11).

27 березня 1991 року Хмельницька міжрайонна травматолого-офтальмологічна лікарсько-трудова експертна комісія провела обстеження позивача, за результатами якого встановила ІІІ групу інвалідності та трудове каліцтво довічно, рекомендувала роботи не пов`язані з тривалою ходьбою (а.с.5). 07 грудня 2005 року був проведений повторний огляд ОСОБА_2 , за результатами якого встановлено ІІ групу інвалідності довічно внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідкою №068093 від 07 грудня 2005 року (а.с.6).

Відповідно до довідки МСЕК №054613 від 07 грудня 2005 року у зв`язку з виробничою травмою ОСОБА_2 встановлено 35% втрати професійної працездатності довічно. За висновком МСЕК від 07 грудня 2005 року позивач визнаний таким, що потребує палиці та курортного лікування опорно-рухового апарату (а.с.7).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі від 07 лютого 2006 року про призначення страхової виплати потерпілому на виробництві ОСОБА_2 призначено страхову виплату у виді щомісячної грошової суми у зв`язку з частковою втратою працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 196,75 гривень з 07 лютого 2006 року і довічно (а.с.63-65).

23 серпня 2013 року постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нетішині Хмельницької області №2212/72/72/18 відмовлено позивачеві у призначенні страхових виплат (а.с.58).

19 квітня 2016 року постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі ОСОБА_2 відмовлено у призначенні страхових виплат (а.с.59).

01 жовтня 2018 року постановою Славутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області відмовлено в призначенні одноразової допомоги позивачеві (а.с.60).

Зазначені постанови судовими рішеннями були визнані протиправними та скасовані (а.с.16-24).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

При частковому задоволенні позову суд виходив з вимог законодавства, яке було чинним на час виникнення в ОСОБА_2 права на відшкодування шкоди, та прийшов до висновку про покладення відповідальності за моральну шкоду на Фонд соціального страхування. При визначенні розміру морального відшкодування врахував характер заподіяння моральної шкоди, тяжкість і тривалість моральних та фізичних страждань.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV.

Спори щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на час виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

ОСОБА_2 стійка втрата працездатності встановлена згідно з висновком МСЕК від 07 грудня 2005 року.

Частинами 1 і 3 ст. 28 Закону №1105-ХІV у редакції, чинній на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина 2 ст. 13 Закону №1105-ХІV).

Відповідно до абзацу 4 ст. 1, підпункту «е» пункту 1 частини 1 ст. 21, частини 3 ст. 34 Закону №1105-ХІV у зазначеній редакції завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону №1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків .

Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, абзац четвертий статті 1 викладено в новій редакції та виключено підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21, частину третю статті 28, частину третю статті 34 Закону №1105-XIV, якими було передбачено право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року в справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України №1105-XIV визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон №1105-ХІV, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Відповідно до частини 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст. 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012. Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням зазначеного, починаючи з 01 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин Закону №1105-XIV у редакції, чинній на час встановлення позивачеві стійкої втрати праценздатності, відповідно до якої обов`язок з відшкодування моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку поклдався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

В силу ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, висловлений у постанові від 23 січня 2019 року в справі №210/2104/16-ц.

З огляду на викладене, не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідальність за завдану моральну шкоду має нести роботодавець.

Суд першої інстанції, установивши в судовому засіданні факт заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди у зв`язку з частковою втратою професійної працездатності, а також ті обставини, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, зазнавав в минулому та зазнає тепер фізичних страждань, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача морального відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, глибини фізичних та душевних страждань, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області щодо розміру морального відшкодування зводяться фактично до незгоди з рішенням суду першої інстанції та переоцінки доказів. Тому, апеляційний суд їх відхиляє.

Рішення Нетішинського міського суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта