Дата документу 30.09.2020 Справа № 331/3074/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3074/19 Головуючий у 1-й інстанції:СкользнєваН.Г.
Провадження № 22-ц/807/802/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період 01.11.2015р. по 01.04.2018р. в розмірі 53396,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та ця квартира підключена до централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.За період з 01.11.2015р. по 01.04.2018р. відповідачем отримано послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у вказане житлове приміщенні, але оплату за надані послуги відповідач здійснював не в повному обсязі, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 53 396,12 грн., яку позивач просив стягнути з нього на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну "МТМ" заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2016р. по 31.03.2018р. в сумі 48066 грн. 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну "МТМ" судовий збір в розмірі 1728 грн. 90 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність танеобґрунтованість у зв`язку з неправильним встановлення обставин справи, неповним їх з`ясуванням, порушенням норм матеріального права,просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 лютого 2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 18 лютого 2020р. справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020р. визнано необхідним розглядати справу у судовому засіданні з викликом учасників справи, оскільки було виконано вимоги статті 93 ЦПК України та надано письмову заяву з запитаннями відповідача позивачеві для надання відповідей.

Вказану ухвалу було виконано Концерном «МТМ» та 15.05.2020р. надано відповіді на постановлені відповідачем запитання ( а.с. 169-170).

Крім того, апеляційним судом витребувалась інформація щодо зареєстрованих у квартирі осіб у порядку ч. 7 статті 81 ЦПК України, оскільки сторони на роз`яснення апеляційного суду не сприяли повному та всебічному розгляду справи, а така інформація мала істотне значення для вирішення справи, зокрема, на ці обставини йдеться посилання і в апеляційні скарзі, що покладає на апеляційний суд обов`язок дослідити і встановити вказані обставини.

В судовому засідання 28 серпня 2020р. сторони надали свої пояснення, ОСОБА_1 ретельно обґрунтував у своїх усних пояснення апеляційному суду свою незгоду з рішення суду та позовом Концерну, та у справі зроблено перерву до 30 вересня 2020р. для витребування інформації щодо статусу квартири, до якої позивач надавав свої послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, чи є вона об`єктом права власності, чи права користування.

Сторони при оголошені перерви в судовому засіданні 28 серпня 2020р. отримали судові повістки у наступне судове засідання - на 30 вересня 2020р.

В судове засідання 30 вересня 2020р. відповідач ОСОБА_1 не з`явився, надавши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

Апеляційним судом визнано долучену довідку про хворобу відповідача неналежно оформленою, оскільки вона не містила реквізитів на штампі медичної установи, тому визнано непідтвердженими причини відсутності, а відтак визначено можливим розглядати справу за відсутності відповідача у цьому засіданні з урахуванням того, що він надав пояснення у минулому засіданні 28.08.2020р., а також чисельні письмові заяви по суті справи.

Судом встановлено, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.01.2002 року по теперішній час (а.с. 13).

За період з 01.11.2015р. по 01.04.2018р. відповідачу нарахованооплату за надані послугиз централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 53396,12 грн.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованостіза послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та йому до цього житлового приміщення надавались послуги з водопостачання та опалення, однак останній не здійснював їх оплату, але з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності зменшив суму стягнення до 48 066,46 грн., визначивши її за період з 01.07.2016р. по 31.03.2018р., тобто в межах строку позовної давності.

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з наявності факту підключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 до мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, що є підставою для виконання відповідачем своїх обов`язків з оплати наданих послуг.При цьому, суд вказував, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати фактично отримані комунальні послуги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено наступне: поза увагою суду першої інстанції залишився факт відсутності між Концерном "МТМ" та відповідачем укладеного договору про надання комунальних послуг; позивачем не надано, а судом не перевірено зареєстрованих у спірній квартирі осіб; суд безпідставно відкинув докази його непроживання у квартирі, до якої надавались послуги позивачем; наданий позивачем розрахунок не можна приймати як доказ; розрахунок складено неправильно; судом неправильно застосовано позовну давність; позивачем не доведено утеплення місць загального користування; суд послався на нечинні рішення органу місцевого самоврядування щодо визнання Концерну виконавцем послуг та визначення тарифів за послуги.

Перевіривши доводи скарги, колегія встановила такі обставини.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується наКонституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Законута інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно дост. 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідност. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно дост. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на членів сім`ї наймача.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власник або наймач (орендар) квартири зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 3статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідност. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В скарзі, насамперед, відповідач зазначає, що позивач не довів, а суд не встановив, що Концерн «МТМ» є постачальником послуг у м. Запоріжжя, та, зокрема, до будинку АДРЕСА_1 , оскільки суд послався на рішення органу місцевого самоврядування, яке вже втратило свою чинність.

Суд вірно визначив, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.09 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „МТМ" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ"" (п. 1.2. Рішення).

Дійсно це рішення органу місцевого самоврядування втратило чинність з 31.03.2011р.

Але це не означає, що після цього змінився виробник та постачальник теплової енергії до будинків, що належать до комунальної власності м. Запоріжжя.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про природні монополії» передбачено, що перелік суб`єктів природних монополій складається та ведеться Антимонопольним комітетом України (далі - АМКУ) відповідно до його повноваженьзгідно розпорядження АМКУ від 28.11.2012 № 874-р «Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій». КОНЦЕРН «МТМ» займає монопольне становище на ринку транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами в межах Запорізької області та включено до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій за № 230, про що розміщена інформація на офіційному веб сайті АКМУ.

КОНЦЕРН "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" керується у своїй діяльності нормами Закону України «Про теплопостачання» № 2633 - ІV від 02.06.2005р., Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 - ІV від 24.06.2004р. та нового закону «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10.06.2019р., постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 р. № 630, які встановлюють правові, економічні і організаційні принципи діяльності в сфері постачання теплової енергії.

КОНЦЕРН "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" в місті Запоріжжі займає монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого постачання теплової енергії в межах розташування наявних власних теплових мереж. Дана обставина підтверджується інформацією з офіційного сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка відповідно до підпункту 21 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 р. № 715/2014, формує та веде реєстр суб`єктів природних монополій, діяльність яких регулюється нею.

Отже, КОНЦЕРН "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" є єдиним постачальником теплової енергії - суб`єктом природної монополії в галузі транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами у м. Запоріжжі та Запорізькій області.

Наступним доводом відповідача у скарзі є те, що позивачем не надано доказів тому, що він є або власником квартири, або наймачем квартири, чи користується нею як член сім`ї власника чи наймача, споживаючи надані послуги для власних потреб. Адже у нього є у власності інша квартира з 2005р. в м. Дніпро, в якій він проживає. Тому він не може бути відповідачем в даній справі.

З цього приводу встановлено, що за даними, отриманими на запит суду першої інстанції від Департаменту Реєстраційних послуг Запорізької міської ради встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.01.2002 року (а.с.13). Цих обставин не заперечував сам відповідач, наголошуючи на тому, що у цій квартирі з 2005р. не проживає, а є лише зареєстрованим у ній.

На підтвердження цьому відповідачем було надано суду першої інстанції договір купівлі-продажу квартири від 12.02.2005 року, з якого вбачається, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 55-56).

До апеляційної скарги додано акт про фактичне проживання громадян від 26.12.2019р. за вих. № 35, з якого вбачається, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживає з травня 2002 року.

Але важливим для правильно вирішення справи, як слідує з вищенаведеного аналізу чинного законодавства, яким врегульовано питання оплати комунальних послуг, є встановлення статусу квартири, до якої надавались комунальні послуги, та статус відповідача щодо цієї квартири.

Встановлено, що нарахування за надані послуги позивачем здійснювалось на 6 осіб, які зареєстровані у квартирі, але не були визначені позивачем як співвідповідачі, а також не зазначені ніким із сторін, та не з`ясовувались ці обставини і судом першої інстанції, який розглянув справу без проведення судового засідання та виклику сторін.

Сторони у справі не надавали цих документів, наголошуючи на тому, що ці обставини має довести кожен із них: позивач - для підтвердження позову, відповідач - для спростування спрямованих до нього вимог.

Судом вказані докази у такому разі витребувались самостійно відповідно до положень ч. 7 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до наданої в порядку витребування доказів інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-12/01/1149 від 06.05.2020р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.07.1992р. по теперішній час; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.09.2013р. по теперішній час; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14.07.1992р. по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 22.01.2002р. по теперішній час; ОСОБА_4 , 26.10.2002р., з 06.10.2009р. по теперішній час. Тобто є зареєстрованими п`ятеро повнолітніх осіб та одна неповнолітня особа.

Представник позивача пояснював, що не наділений правом отримувати інформацію про зареєстрованих осіб, окрім кількості зареєстрованих, на яких слід нараховувати комунальні послуги, та мав інформацію із РНОКПП лише щодо відповідача ОСОБА_1 , тому звернувся до суду з позовом лише до нього. Та, оскільки суд розглядав справу в спрощеному порядку без виклику учасників справи, не мав змоги заявити відповідне клопотання для уточнення позовних вимог.

Апеляційним судом було також встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ «Фортечна 76», куди було спрямовано запит щодо статусу квартири 113.

Згідно відповіді ОСББ «Фортеця 76» за вих.. № 18 від 07.09.2020р., співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва на право власності № НОМЕР_1 від 19.07.1995р. є: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Згідно з доданим Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на вказану квартиру не перенесена до цього реєстру, але маються відомості про арешт належної ОСОБА_6 1/5 частки у цій квартирі.

Отже, встановлено, що квартира належить вказаним особам на праві власності по 1/5 частці кожному, зокрема, відповідачу ОСОБА_1 , а відтак кожен із співвласників має відповідати в межах своєї частки у праві власності на квартиру за частину комунальних послуг. У такому разі на відповідача ОСОБА_1 можна покласти обов`язок щодо сплати 1/5 частки від заборгованості за комунальні послуги, незалежно від пред`явлення позову лише до нього як одного із співвласників квартири, а також незалежно від того, чи проживав у цьому житлі цей співвласник, оскільки положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» щодо звільнення споживача від оплати комунальних послуг застосовуються лише до наймачів та членів їх сімей, які подали до постачальника комунальних послуг відповідну заяву про свою тимчасову відсутність у цьому житлі. На власників житла такі положення не поширюються, та вони мають здійснювати оплату за комунальні послуги пропорційно до свої частки у житлі незалежно від відсутності у ньому.

Що стосується розміру заборгованості та тарифів, які суд, як зазначає апелянт, визначив за втратившими чинності рішеннями органу місцевого самоврядування, то колегія встановила таке.

Так, дійсно суд послався на Тарифи, встановлені п. 4.1 рішення виконкому ЗМР № 192 від 28.04.2010р., яке втратило чинність з 05.02.2011р., але ним не з`ясовано, які ж тарифи діяли в періоді заборгованості.

При цьому, суд правильно визначив, що заборгованість слід стягнути тільки за період, що вкладається в межі позовної давності. Тому слід з`ясувати, які тарифи діяли саме в цьому період з липня 2016р. по квітень 2018р.

Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №474 від 28.11.2014, згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1107 «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання», виконавчий комітет Запорізької міської ради затвердив питомі норми споживання питної води у м.Запоріжжі, яке набрало чинності з 01.01.2015р. та діяло до 01.01.2018р.

З 01.01.2018р. набрало чинності відповідне рішення виконавчого комітету ЗМТ №768 від 01 грудня 2017р.

Також встановлено, що лічильника споживання гарячої води у квартирі відповідача не мається, тому плата за гаряче водопостачання йому нараховувалась відповідно до вказаних рішень за нормами споживання 0,140 м. куб за добу на одну зареєстровану особу з урахуванням фактичного часу надання послуги.

Нараховувались послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2015р. по 30.04.2015р. згідно з рішенням Запорізької міської ради № 1171 від 31.03.2015р. за тарифом для населення без приладів обліку тепла у розмірі 14,53 за 1 кв. м опалювальної площі.

Оплата за послуги з централізованого опалення з 01.10.2016р. здійснювалась згідно з показами загальнобудинкового лічильника, про що відповідач не міг не знати, будучи членом ОСББ «Фортеця 76» як співвласник квартири 113, та маючи платіжки, які ним були долучені до матеріалів цієї справи. До відповідей на запитання відповідача було додано акт приймання до експлуатації приладу обліку теплової енергії, встановленого на будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 172, 174).

Також відповідач вказує у скарзі, що позивачем не надано доказів, що відбулось утеплення місць загального користування, що впливає безпосередньо на суму нарахування оплати за опалення.

Але такі вимоги спрямовані безпідставно до позивача, який нараховує оплату за опалення, якщо ця послуга відповідає нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири за умови їх утеплення споживачем та вжиття власником будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку, яким наразі є ОСББ «Фортеця 76», а не позивач. Та відповідач при цьому не довів, що температура у його житлі не відповідає нормативній.

Відповідач не погоджувався з розрахунками заборгованості та вважав їх неналежним доказом, посилаюсь на те, що вони надані без розбивки по гарячій воді та опаленню, а також, що вони складені неповноважною особою.

Позивачем до відзиву на скаргу та до відповідей на запитання відповідача було долучено уточнений розрахунок, у якому було виокремлено нарахування оплати за гарячу воду та централізоване опалення ( а.с. 126, 175, 176-зворот).

Щодо неповноважної особи, яка склала цей розрахунок та підписала його, встановлено.

Так, розрахунок було підписано фахівцем зі збуту теплової енергії ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 2.33 Розділу 2 Посадової інструкції фахівця зі збуту теплової енергії сектору обліку наданих послуг відділу збуту (надалі - СОНП), затвердженої директором філії Концерну «МТМ» Жовтневого району Є.С. Малюк від 29.092015р. фахівець СОНП повинен надавати первинні документи для пред`явлення позовів до суду, розрахунок позовних зобов`язань.

Фахівець зі збуту теплової енергії СОНП ОСОБА_7 діяла на підставі Посадової інструкції фахівця зі збуту теплової енергії СОНП, де надання довідок та розрахунків сум заборгованості за надані послуги з централізованого опалення до юридичного відділу є прямим посадовим обов`язком. Тому колегія вважає, що розрахунок заборгованості, долучений позивачем у справу, складений повноважною особою.

Також відповідач вказує, що суд неправильно обрахував позовну давність, оскільки стягнув заборгованість з 01.07.2016р., в той час як з позовом Концерн звернувся 09.07.2019р., тому слід було обраховувати заборгованість саме з 09.07.2016р., а не безпосередньо з 01.07.2016р., що збільшило розмір заборгованості.

З цими запереченнями відповідача колегія повністю погоджується та відраховую суму заборгованості за період з 01.07.2016р. по 09.07.2016р., тобто за 9 днів. Так, за ці 9 днів опалення не надавалось та оплата не виставлялась, а за централізоване постачання гарячої води виставлено 290,3 грн. Тому слід відрахувати 87,03 грн. (290:30 х 9 = 87,03) від стягнутої судом суми, та заборгованість складатиме: 48 096 - 87,03 = 48 008,97 грн. Крім того, слід визначити 1/5 частку цієї суми, яка припадає на погашення відповідачу пропорційно до його частки у квартирі: 48 008,97 грн. : 5 = 9601,79 грн.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи усунуті упущення, допущені судом першої інстанції, який, розглянувши справу без виклику сторін, припустився неповноти у встановленні обставин у цій справі, стягнувши всю суму заборгованості з відповідача, який є співвласником квартири, по якій обліковується заборгованість за послуги позивача, а тому не є солідарним з іншими співвласниками боржником, а відповідає лише пропорційно до своєї частки. Решта упущень, зокрема, посилання на нечинні рішення органу місцевого самоврядування не призвели до неправильності рішення, оскільки сам позивач, розрахунки якого суд прийняв як належний доказ, здійснював нарахування оплати за послуги за чинними тарифами, а розмір заборгованості буловідкориговано в ході апеляційного розгляду справи з урахуванням встановлених обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення у відповідності до положень пп. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Отже. з урахуванням викладеного рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості у бік її зменшення до 9 601,79 грн., що тягне за собою скасування рішення в частині судових витрат з їх новим розподілом апеляційним судом.

Позивачем сплачено суму судового збору за подання позову до суду в сумі 1921 грн. за майнові вимоги на суму 53396,12 грн., а задоволено позовні вимоги на суму 9601,79 грн. Тому позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору у розмірі: 9601,79 х 1921 : 53 396,12 = 345,44 грн.

Відповідач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги 2881,50 грн. (а.с. 112). Позов залишено без задоволення на суму 53 396,12 - 9601,79 = 43 794,33 грн. Тому йому належить до компенсації за рахунок позивача судовий збір: 2881,50 х 43794,33 : 53396,12 = 2 363,34 грн.

Взаємозарахуванням сум судового збору визначено до компенсації відповідачеві за рахунок позивача: 2 363,34 - 345,44 = 2017,90 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, зменшивши її до суми 9 601 (дев`яти тисяч шістсот одної) гривні 79 копійок, а також скасувати в частині стягнутих судових витрат та відмовити у їх стягнення з відповідача.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2017 (двох тисяч сімнадцяти) гривень 90 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2020р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.