печерський районний суд міста києва
Справа № 757/74/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/74/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання дій протиправними, скасування наказів та рішень, зобов`язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення моральної шкоди,

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача Пахомова В.А.

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання дій протиправними, скасування наказів та рішень, зобов`язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 працює на залізниці з 01 серпня 1989 року, на даний час обіймає посаду заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця». Однак, починаючи з березня 2017 року керівництвом АТ «Укрзалізниця» систематично здійснюються порушення вимог чинного законодавства щодо трудових прав ОСОБА_1 . Зокрема, на підставі доповідної записки начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01.2017 року виконуючим обов`язки голови правління відповідача Залєсним М. та членом правління Бужором О. 17.03.2017 року підписаний наказ № Ц-153 від 17.03.2017 про введення в дію структури Управління статистики, відповідно до якого посада заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця», яку обіймає ОСОБА_1 , мала бути вилучена зі штатного розпису з 20.06.2017 року. З вказаним наказом позивач ознайомилась 26.09.2017 року. При цьому, позивачу не було запропоновано працевлаштування в ПАТ «Укрзалізниця».

30.11.2017 року позивачу на ознайомлення надано пропозиції можливого працевлаштування, однак такі пропозиції були нижчі за кваліфікацією, хоча були наявні вакансії відповідного рівня. 21.12.2017 року позивачем подала заяву про погодження на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій, однак на посаду позивача так і не було переведено.

24.04.2018 року прийнято рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 24.04.2018 року про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця», на підставі якого 27.04.2018 року прийнято відповідний наказ. 04.05.2018 року прийнято наказ «з особового складу» про призначення посадового окладу від 04.05.2018 року № 829-ос, з яким позивач не ознайомлена. Відповідно на даний час посадовий оклад позивача становить 11 070 грн. 00 коп. Згідно з «посадовою вилкою» посадовий оклад заступника начальника Управління статистики становив від 28 960 грн. до 40 550 грн.

02.08.2018 року було відключено робоче місце позивача від системи документообігу, бази наказів ПАТ «Укрзалізниця», внутрішньої корпоративної електронної пошти, заблоковано зовнішню офіційну електронну адресу. Попереджень про це не було.

02.08.2018 року позивача ознайомлено з наказом із особового складу від 01.08.2018 року № 1547-ос про переведення з 01.10.2018 року на режим неповного тижня та неповного робочого дня, а саме - 1 година на тиждень з низькою заробітною платою.

03.08.2018 року позивача знову було ознайомлено із пропозиціями щодо переведення на іншу роботу, які не відповідають кваліфікації (5 рівнів керівників між посадою заступника начальника Управління статистики та провідним інженером філії «Проектно-конструкторське технологічне бюро інформаційних технологій»).

14.08.2018 року позивач отримала повідомлення відповідача з пропозиціями щодо працевлаштування за посадами: інженер-технолог відділу автоматизації задач комерційної роботи філії «ПКТБ ІТ» (посадовий оклад 7 048 грн.) та провідний інженер відділу автоматизації пасажирських перевезень філії «ПКТБ ІТ» (посадовий оклад 7 048 грн.), на якому ОСОБА_1 вказала, що просить подати письмове обґрунтування того, що вона не переведена до 14.08.2018 року на посаду заступника начальника відділу в апараті директора з питань інформаційних технологій, згідно із завою від 21.12.2017 року.

14.08.2018 року ОСОБА_1 подала заяву до в.о.голови правління ПАТ «Укрзалізниця» Кравцова Є.П. про обґрунтування переведення на режим роботи 1 година на тиждень, запит посадової інструкції для роботи за режимом 1 година на тиждень. Відповіді не надано. Документу, в якому було б визначено зміни в організації виробництва та праці, що призвело до встановлення близько 30 працівникам апарату ПАТ «Укрзалізниця» графіку скороченого тижня і робочого дня - 1 година на тиждень, немає.

15.11.2018 року позивач повідомила відповідача про те, що відносно неї здійснюється дискримінація. Однак, відповіді на дане звернення не отримано.

Крім того, протягом всього вказаного періоду мали місце спроби не надавати позивачу відпустки, заява відкладалась керівником ПАТ «Укрзалізниця» разом із аналогічними заявами співробітників апарату ПАТ «Укрзалізниця», без надання офіційної відмови, відповідно відбувалось порушення строків видання наказу про відпустку та виплати відпускних коштів. Такі порушення строків надання відпустки є систематичними відносно до багатьох працівників адміністрації ПАТ «Укрзалізниця», і в першу чергу - до тих, хто належить до номенклатури керівництва товариства. У всіх керівників відділ обліку персоналу вимагає до заяви на відпустку додавати заяву із обґрунтуванням відпустки більше ніж протягом 14 днів, посилаючись на особисте усне розпорядження в.о.голови правління Кравцова Є.П . Сама процедура погодження відпустки, що застосовується, не відповідає як внутрішнім нормативним документам, так і КЗпП і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до висновку експертного дослідження № 20/18 від 07.12.2018 року за результатами економічного дослідження, здійснено судовим експертом Вавіловою В.В., заборгованість по грошовим щомісячним виплатам ОСОБА_1 при нарахуванні заробітної плати по новим тарифним ставкам, які затверджені наказом ПАТ «Українська залізниця» від 27.04.2018 року № 285, за період з квітня по жовтень 2018 року складає 174 980 грн. 55 копійок.

Також під час тимчасової непрацездатності позивача мали місце дзвінки на мобільний телефонний номер ОСОБА_1 із залякуванням звільненням в разі не підписання ОСОБА_1 під час хвороби чергових листків-ознайомлень, заяв про погодження на низькооплачувану роботу тощо; також мали місце дзвінки безпосереднього керівника Позивача до головного лікаря залізничної лікарні із проханням видати конфіденційну інформацію щодо діагнозу та можливого тиску на позивача через лікаря безпосередньо.

Таким чином, відповідачем порушуються трудові права ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач звернулася до суду з даним позовом та просила:

1.визнати незаконним та скасувати рішення ПАТ «Українська залізниця» від 22.02.2017 року № Ц 57, протокол № Ц-57/13 Ком.т.

2.визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 року № Ц-153 про введення в дію структури Управління статистики.

3.визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо вилучення 17 березня 2017 року посади заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця».

4.визнати протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо не переведення ОСОБА_1 за заявою від 21.12.2017 року на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій.

5.визнати незаконним та скасувати рішення ПАТ «Українська залізниця» від 24 квітня 2018 року (протокол № Ц-64/41 Ком.т. від 24.04.2018 року) про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця».

6.визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 27 квітня 2018 року про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця» № 285, додаток 40 якого визначає межі посадових окладів працівників апарату ПАТ «Укрзалізниця».

7.визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 04.05.2018 року «з особового складу» про призначення посадового окладу від 04.05.2018 року № 829-ос.

8.визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Українська залізниця» від 01.08.2018 року № 1547-ос про переведення з 01.10.2018 року на режим неповного тижня та неповного робочого дня, а саме - 1 година на тиждень.

9.зобов`язати АТ «Українська залізниця» не вчиняти перешкод їй виконувати повноваження заступника начальника Управління статистики.

10.стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по грошовим щомісячним виплатам при нарахуванні заробітної плати по новим тарифним ставкам, які затверджені наказом ПАТ «Українська залізниця» від 27.04.2018 року № 285, за період з квітня по жовтень 2018 року в розмірі 174 980 грн. 55 копійок.

11.стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

12.стягнути витрати за виготовлення експертного економічного дослідження в розмірі 8 500 грн.

13.стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Ухвалою суду від 3 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме для сплати судового збору (т. 1 а.с. 22).

Після усунення недоліків ухвало суду від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24 травня 2019 року (т. 1 а.с. 190).

13 травня 2019 року представником відповідача АТ «Українська залізниця» - Пахомовою В.А. подано відзив на позов (т. 1 а.с. 197-216), відповідно до якого зазначила, що:

- позивачем пропущено строк звернення до суду, зокрема щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення ПАТ «Укрзалізниця» від 22.02.2017 року № Ц-57 та наказу від 17.03.2017 № Ц-153; про визнання протиправними дій АТ «Укрзалізниця» щодо не переведення ОСОБА_1 за заявою від 21.12.2017 року на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій; визнання незаконним наказу від 01.08.2018 №1547-ос;

- щодо вилучення із штатного розпису посади зазначено, що 27.11.2018 відбулася зміна типу товариства «Українська залізниця» з приватного на публічне, а також було проведено державну реєстрацію Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 № 938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до заяви від 09.11.2015 та наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 10.11.2015 № 948 ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця». Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому, ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до рішення правління від 22.02.2017 (протокол № Ц- 57/13 Ком.т.) внесло зміни до штатного розпису ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до яких з 01.06.2017 року посада заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця» вилучається.

Представник відповідача у відзиві звертає увагу, що починаючи з 27 лютого 2017 року по 25 вересня 2017 р. позивач фактично була відсутня на робочому місці, так, зокрема, 27 лютого 2017 - по 08 березня 2017 - у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю; з 09.03.2017 - 24.03.2017 - перебувала у відпустці; з 25.03.2017 до 15.07.2017 - була відсутня через тимчасову непрацездатність; з 16.07.2017 - 26.08.2017 - була у відпустці; з 28.08.2017 - 22.09.2017 - була відсутня через тимчасову непрацездатність. Таким чином, позивач фактично приступила до виконання своїх 25.09.2017.

Відповідач неодноразово повідомляв позивача листами, починаючи з 11.09.2017 по 11.10.2018 року про зміну шатного розпису, скорочення її посади та необхідність обрати одну із запропонованих посад відповідно до переліку вакантних посад у товаристві для подальшого її працевлаштування з різним рівнем оплати праці. Проте, позивач жодного бажання бути працевлаштованою не виявила, що стверджуються актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №КВ1383/72/АВ від 02 листопада 2018 року. Тому, відповідно до ст. 40 КЗпП України переважне право було застосовано до працівника, який має більшу продуктивність праці та більший досвід роботи на вказаній посаді. Крім того, ОСОБА_1 не було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП, на сьогодні ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника Управління статистики АТ «Укрзалізниця». Товариство вживає вичерпних заходів для подальшого працевлаштування позивача, про що свідчать численні листи із запропонованими вакансіями для подальшого працевлаштування ОСОБА_1 ;

- щодо встановлення режиму неповного робочого часу представник відповідача у відзиві зазначила, що на виконання ч. 3 ст. 32 КЗпП України та відповідно до п. 1 наказу АТ «Укрзалізниця» № 1547/ос від 01.08.2018 ОСОБА_1 , заступнику начальника Управління статистики АТ «Укрзалізниця» було попереджено за два місяці про зміну істотних умов праці - вилучення посади заступника начальника Управління статистики, встановлено режим неповного робочого тижня: робочий день понеділок та режим неповного робочого дня протягом години з 08-00 год. до 09-00 год. починаючи з 01.10.2019 р. У зв`язку з фактичним вилученням однієї посади заступника начальника Управління статистики та введенням нового штатного розпису ПАТ «Укрзалізниця» було здійснено перерозподіл обов`язків між працівниками у зв`язку із змінами організації виробництва і праці. Тому, наказ № 1547/ос від 01 серпня 2018 щодо зміни істотних умов праці відповідач вважає законним, таким, що прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства, а заявлені позивачем позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

- щодо переважного права на зайняття посади заступника начальника Управління статистики представник відповідача вказала, що відповідачем було здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників ОСОБА_6 та позивача, за результатами якого було встановлено наявність у позивача найбільшого обсягу відсутності на роботі через лікарняні і відпустки, та найменшого показника робочого часу, відсутності державних нагород, менший досвід роботи на займаній посаді тощо у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку, що продуктивність праці ОСОБА_1 була нижчою порівняно з іншими працівниками, які займали рівнозначну посаду. Наявність у позивача ступеня кандидата технічних наук не є безумовним доказом рівня кваліфікації працівника, оскільки рівень кваліфікації визначається на підставі фактичних даних, що характеризують якість, обсяг і складність виконуваної роботи. Поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а і стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення, які притаманні тій чи іншій посаді, володіти певними програмами, механізмами, тощо. Крім того, позивач фактично не звільнена із займаної посади та отримує заробітну плату, а отже фактично її право не порушено відповідачем;

- щодо змін до положення про оплату праці у відзиві зазначено, що у АТ «Укрзалізниця» діє колективне договірне регулювання оплати праці працівників, яке здійснюється на основі Галузевої угоди, регулюються Положенням про оплату праці працівників ПАТ Укрзалізниця» (далі - Положення), яке є невід`ємною частиною Галузевої угоди. Відповідно до рішення правління від 24.04.2018 (протокол № Ц-64/41 Ком.т.) посадові оклади працівників, посади яких відносяться до номенклатури ПАТ «Укрзалізниця», в тому числі заступника начальника управління, та передбачені у штаті, який підлягає скороченню відповідно до законодавства, встановлюється за окремим розпорядчим документом ПАТ «Укрзалізниця». Тому, наказом від 04.05.2018 №829/ос з 01.01.2018 заступнику начальника Управління статистики встановлено посадовий оклад 11 070 грн., що вказує на відсутність порушення вимог, встановлених КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» при визначенні розміру посадового окладу ОСОБА_1 .4

- щодо відшкодування витрат на проведення експертного економічного дослідження представник відповідача заперечила у відзиві, оскільки висновок експерта складений за відсутності необхідних внутрішніх документів АТ «Укрзалізниця». Отже, він складений при неповній оцінці усіх обставин та документів, а тому є недопустимим доказом згідно зі ст. 78 ЦПК України;

- щодо відшкодування моральної шкоди зазначено у відзиві, що позивачем не доведено які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Позивачем не зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно та з яких міркувань позивач виходила визначаючи розмір моральної шкоди, перелік документів та/або інших доказів, якими вона обґрунтовує заподіяння їй моральної шкоди та не вказує на причинно-наслідковий зв`язок між «отриманими нею захворюваннями» та саме діями посадових осіб товариства;

- щодо відшкодування витрат на правничу допомогу представник відповідача заперечила, оскільки відсутня інформація про підготовку документів та участь у судових засіданнях саме по цій справі. Жодного посилання на справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, акт про надання правничої допомоги не містить. У квитанції про її оплату не зазначено у якій справі здійснюється вказана правова допомога та які дії включає, а вказана у описі інформація ставить під сумнів за що було сплачено кошти. Позивачем не обґрунтовано кількість та обсяг витрат на правничу допомогу, не надано до суду жодних підтверджуючих документів та чітких розрахунків.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання (т. 2 а.с. 134-135) відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про виклик свідків (т. 2 а.с. 85-86).

Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 137) задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів (т. 2 а.с. 109-118).

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання (т. 3 а.с. 79-80) відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про призначення експертизи (т. 2 а.с. 74-77)

Також ухвалою суду від 19 лютого 2020 року (т. 3 а.с. 081) закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 28 квітня 2020 року.

17 березня 2020 року представником позивача ОСОБА_2 надано відповідь на відзив, у якій заперечувалися обставини, викладені у відзиві та підтримувались обставини, зазначені у позові (т. 3 а.с. 91-107).

22 квітня 2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача Пахомової В.А. та 9 вересня 2020 року письмові пояснення, у яких представник відповідача підтримала обставини, викладені у відзиві (т. 3 а.с. 132-150, 195-199).

Ухвалою суду від 9 вересня 2020 року (т. 3 а.с. 194, 206) відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі (т. 3 а.с. 186-191).

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача Пахомова В.А. позовні вимоги не визнала.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши доказ, наявні у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на АТ «Укрзалізниця» з 01 серпня 1989 року.

Відповідно до заяви від 09.11.2015 та наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 10.11.2015 № 948 позивач ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця», на якій працює в даний час (т. 1 а.с. 217, 218).

27.11.2018 року відбулася зміна типу товариства «Українська залізниця» з приватного на публічне, а також було проведено державну реєстрацію Статуту АТ «Українська залізниця» у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 № 938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця», затверджено Статут акціонерного товариства «Українська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до п. 6 Статуту товариства метою діяльності товариства є задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб у безпечних та якісних залізничних перевезеннях у внутрішньому та міжнародному сполученні, роботах та послугах, що виконує та надає товариство, забезпечення ефективного функціонування та розвитку залізничного транспорту, створення умов для підвищення конкурентоспроможності транспортної галузі, а також отримання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Таким правом воно може скористатися в будь-який час, зокрема, враховуючи потреби виробництва вносити відповідні зміни.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 686/15517/16-ц, де зазначив, що визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104,111 ЦК України, статтях 62,66, 19,92 ГК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

З метою оптимізації роботи товариства та відповідно до пункту 19 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з п. 23 Статуту для досягнення мети товариства та провадження господарської діяльності товариство приймає внутрішні документи, обов`язкові для виконання всіма працівниками і підрозділами товариства.

Відповідно до п. 102 Статуту до компетенції правління ПАТ «Укрзалізниця» належить визначення та затвердження організаційної структури товариства та його штатного розпису, встановлення чисельності працівників, затвердження положення про структурні підрозділи товариства. Отже, ПАТ «Укрзалізниця» має право самостійно приймати рішення щодо структури товариства, повноважень підрозділів, чисельності штату.

Відповідно до рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 22.02.2017 (протокол № Ц- 57/13 Ком.т.) внесені зміни до штатного розпису ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до яких з 01.06.2017 року посада заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця» вилучається (т. 1 а.с. 219).

Згідно з п. 5.3 витягу з протоколу № Ц-57/13 засідання правління ПАТ Укрзалізниця» (далі - протокол) затверджено нову структуру Управління статистики чисельністю 16 штатних одиниць згідно з додатком 8 до протоколу вводиться її в дію наказом ПАТ Укрзалізниця» (т. 1 а.с. 66).

Пунктом 5.1-5.2 протоколу затверджено зміни до штатного розпису апарату управління ПАТ «Укрзалізниця» згідно з додатком 7 до протоколу та зазначено, що з 01.06.2017 посада заступника начальника Управління статистики вилучається.

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 17.03.2017 № 153 вводиться в дію нова структура Управління статистики, де посада заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця», яку обіймає позивач, вилучена зі штатного розпису (т. 1 а.с. 67-68).

Судом встановлено, що починаючи з 27.02.2017 по 25.09.2017 позивач фактично була відсутня на робочому місці, так зокрема:

-з 27.02.2017 по 08.03.2017 - у зв`язку з тимчасовою непрацездатність;

-з 09.03.2017 по 24.03.2017 - перебула у відпустці;

-з 25.03.2017 по 15.07.2017 - у зв`язку з тимчасовою непрацездатність;

-з 16.07.2017 - 26.08.2017 - перебула у відпустці;

-з 28.08.2017 - 22.09.2017 - у зв`язку з тимчасовою непрацездатність

Таким чином, 25.09.2017 року позивач фактично приступила до виконання своїх обов`язків, що підтверджується табелями обліку робочого часу (т. 1 а.с. 95-118).

Листом від 11.09.2017 № Цкадр-583 (т. 1 а.с. 221) позивача повідомлено про вилучення посади, яку вона обіймає зі штатного розпису, повідомлено, що їй будуть запропоновані посади для подальшого працевлаштування, а в разі відмови від запропонованих посад трудовий договір буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Цим же листом запропоновано ОСОБА_1 посаду провідного економіста відділу експлуатаційної статистики Управління статистики для подальшого працевлаштування (т. 1. 222).

З вказаним листом від 11.09.2017 позивач ознайомлена під особистий підпис 26.09.2017 року.

Також листом від 22.09.2017 № Цкадр-14/147 позивачу направлено повідомлення з проханням з`явитись до Департаменту управління персоналом та соціальної політики для ознайомлення з повідомленням про скорочення посади (т. 1 а.с. 223).

Враховуючи, що позивач з 05.10.2017 по 15.10.2017 р. перебувала у відпустці, а з 21.11.2017 по 28.11.2017 була відсутня у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується табелями обліку робочого часу (т. 1 а.с. 95-118), то позивача ознайомлено з вказаним листом лише 30.11.2017 та із запропонованими вакантними посадами, про що свідчить її особистий підпис.

Позивач листом від 21.12.2017 року (вх. № Цкадр-23/1505) повідомила Департамент розвитку персоналу та кадрової політики про бажання переведення на посаду заступника начальника Відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій, тобто після встановленого позивачем строку на надання відповіді (т. 1 а.с. 224).

Враховуючи те, що позивач станом на 21.12.2017 не надала відповідь та у зв`язку з необхідністю виконання покладених на заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій посадових обов`язків на цю посаду вже було запрошено іншого працівника, про що ОСОБА_1 було повідомлено.

Листом № ЦПК-15/34 від 12.02.2018 (т. 1 а.с. 225) ОСОБА_1 було запропоновано терміново повідомити про прийняте рішення щодо працевлаштування на запропонованих посадах.

Листом від 13.08.2018 № ЦПК-154 позивачу знову були запропоновані додаткові посади для подальшого працевлаштування у Філії «Проектно-конструкторське технологічне бюро інформаційних технологій» АТ «Укрзалізниця», з якими ОСОБА_1 ознайомилась 14.08.2018 (т. 1 а.с. 226).

Листом від 11.10.2018 року за № ЦЦУП-11/319 ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність надання відповіді стосовно прийнятого рішення про переведення на запропоновані посади (т. 1 а.с. 227).

Також 27.11.2018 позивачу на домашню адресу було направлено повідомлення № ЦПК-235 з пропозицією вакансій для подальшого працевлаштування (т. 1 а.с. 227 на звор. Та а.с. 228-229).

Крім того, листом від 03.12.2018 року на заву позивача від 15.11.2018 було вкотре повідомлено про необхідність повідомлення Департамент розвитку персоналу та кадрової політики товариства про прийняте ОСОБА_1 рішення (т. 1 а.с. 230-232).

Таким чином, з часу вилучення із штатного розпису посади заступника начальника Управління статистики позивачу відповідачем неодноразово було запропоновано низку посад для подальшого її працевлаштування з різним рівнем оплати праці. Проте, позивач не надала свою згоду на переведення на будь-яку із запропонованих вакантних посад.

Вказані обставини підтверджуються Актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує працю № КВ1383/72/АВ від 2.11.2018 року, відповідно до якого встановлено відсутність порушень зі сторони товариства при проведенні процедури скорочення (т. 1 а.с. 241-244).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення праці персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередження про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу у працевлаштуванні працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 05.09.2018 у справі №757/29578/14.

Таким чином, ПАТ «Укрзалізниця» дотримано всіх вимог закону щодо працевлаштування позивача: відбулись зміни у структурі Управління статистики, вилучено посаду заступника начальника Управління статистики, яку обіймала позивач; позивач попереджена про наступне вивільнення, після її виходу на роботу після тривалого лікарняного та їй неодноразово було запропоновано всі вакантні посади; позивачем не надано згоду на переведення на іншу роботу в строки, які вона сама зазначає.

З урахуванням навденого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення ПАТ «Українська залізниця» від 22.02.2017 року № Ц 57, протокол № Ц-57/13 Ком.т.; про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 року № Ц-153 про введення в дію структури Управління статистики; визнання протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо вилучення 17 березня 2017 року посади заступника начальника Управління статистики ПАТ «Укрзалізниця»; визнання протиправними дії АТ «Українська залізниця» щодо не переведення позивача за заявою від 21.12.2017 року на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню і лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц.

У листі Міністерства соціальної політики України від 21.05.2012 року № 80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі» зазначено, що на практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Так, у виконання наведеного відповідачем було здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 8-11).

Зокрема, відповідачем встановлено, що ОСОБА_7 обіймає посаду заступника начальника Управління статистики з 13.08.2014 року (до цього начальник відділу контрольно-ревізійної роботи Управління статистики з 12.04.2013) та має більш високу продуктивність праці, що у тому числі підтверджується високими результатами системи багатопрофільного тестування, державною нагородою - відзначений Подякою Державної адміністрації залізничного транспорту України (т. 1 а.с. 249-250, т. 2 а.с. 1-7).

Встановлено, що ОСОБА_8 у 2017 році була відсутня на роботі 221 робочий день, з них 85 щорічна відпустка та 136 лікарняних; у 2018 році відсутня на роботі 107 робочих днів. з них 38 щорічна відпустка та 69 лікарняних, у 2019 році за три місяці була відсутня на роботі 28 днів, з них 14 щорічна відпустка та 14 лікарняних. Підвищення кваліфікації ОСОБА_1 не проходила. Премій за виконання особливо важливих робіт чи завдань від керівництва не отримувала. Державними нагородами не нагороджена.

Натомість, ОСОБА_6 характеризується як професійний, ініціативний, відповідальний керівник, який безумовно дотримується правил внутрішнього розпорядку та зацікавлений у постійному освоєнні нових знань та навичок, які сприяють покращенню виконанню своїх посадових обов`язків.

За даними СКЕДО ОСОБА_6 підготував 156 вихідних документів, став автором З статей у періодичних виданнях ПАТ «Укрзалізниця» щодо бачення розвитку залізничної статистики в умовах реформування, питанню достовірності статистичних даних, перспектив запровадження автоматизації формування статистичної інформації та аналізу виконання окремих показників експлуатаційної роботи.

Основні досягнення Управління статистики за зазначений період відбулись за безпосередньої участі (не враховуючи виконання щоденних посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією) зокрема:

-впроваджено у постійну експлуатацію автоматизовану систему формування статистичного звіту «Звіт про виконання графіку руху пасажирських та приміських поїздів» ф.ДО-12А рівнів дирекція - залізнична філія - АТ УЗ.

-автоматизоване формування звіту ф.ДО-12А дозволяє всім причетним оперативно отримувати структуровану інформацію про стан виконання графіку руху пасажирських та приміських поїздів, часу їх затримок, причин затримок у тому числі за відповідальністю;

-розроблено та організовано щомісячне формування розширеної аналітичної довідки про виконання показників експлуатаційної роботи регіональними філіями та ПАТ «Укрзалізниця» на основі щомісячної статистичної звітності;

-запроваджено регулярне проведення перевірок первинного обліку та формування статистичної звітності по показниках роботи структурних підрозділів ПАТ «Укрзалізниця»;

-впроваджено в постійну експлуатацію елементи системи АСУ по локомотивному господарству на 5 регіональних філіях (на регіональній філії Львівська залізниця - дослідна експлуатація);

-відповідно до рішення правління від 20.09.2017 №Ц-57/88 Ком.т. запроваджено формування звіту «Обсяги перевізної роботи по поїздо-дільницях залізниць України та їх економічна ефективність;

-у зв`язку із реформуванням галузі, виділенням структурних підрозділів в окремі філії, запроваджено щорічне формування Довідки з технічної оснащеності підприємств залізничного транспорту;

-на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 28.11.2017 №47743/0/1-17 Управління статистики з причетними департаментами щомісячно надає Віце-прем`єр-міністру України ОСОБА_9 та до Мінінфраструктури України інформаційно-аналітичні матеріали щодо стану роботи АТ у електронному та паперовому вигляді, що дає змогу Кабінету Міністрів України оцінити роботу інфраструктурної галузі.

Крім того, при вирішенні питання щодо переважного права залишення на роботі між ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 відповідачем враховано наявність дисциплінарних стягнень та звернень/скарг щодо неналежного виконання чи не виконання працівниками покладених на них посадових обов`язків. Так ОСОБА_1 мала дисциплінарне стягнення та її робота була охарактеризована її безпосереднім керівником як незадовільна (т. 1 а.с. 246-248).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду від 16 січня 2018 року у справі № 452/832/16-ц, для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Тому, суд дійшов висновку про те, що відповідачем АТ «Укрзалізниця» не порушено переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, оскільки під час аналізу продуктивності праці двох працівників було встановлено наявність у позивача найбільшого обсягу відсутності на роботі через лікарняні і відпустки, та найменшого показника робочого часу, відсутності державних нагород, менший досвід роботи на займаній посаді тощо у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку, що продуктивність праці ОСОБА_1 була нижчою, порівняно з іншими працівниками, які займали рівнозначну посаду.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про наявність у неї ступеня кандидата технічних наук як обставину, що надає їй переважне право на залишення на посаді, оскільки наявність вищої освіти чи наукового ступеню не є безумовним доказом рівня кваліфікації працівника, так як рівень кваліфікації визначається на підставі фактичних даних, що характеризують якість, обсяг і складність виконуваної роботи. Поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а і стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення, які притаманні тій чи іншій посаді, володіти певними програмами, механізмами, тощо.

Отже, відповідачем дотримані вимоги законодавства про працю, а саме: попереджено про звільнення не менш ніж за два місяці; запропоновано працівникові вакантні посади, які може зайняти особа за отриманою освітою та досвідом роботи; здійснено аналіз кваліфікації та якості роботи працівників щодо переважного права залишення на роботі.

Крім того, судом встановлено, що позивач на даний фактично не звільнена із займаної посади та отримує заробітну плату, а отже фактично її право не порушено відповідачем.

Суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 01.08.2018 року № 1547-ос про переведення з 01.10.2018 року на режим неповного тижня та неповного робочого дня, а саме - 1 година на тиждень, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до п. 1 наказу АТ «Укрзалізниця» №1547/ос від 01.08.2018 встановлено ОСОБА_1 , заступнику начальника Управління статистики АТ «Укрзалізниця», режим неповного робочого тижня: робочий день понеділок та режим неповного робочого дня протягом години з 08-00 год. до 09-00 год., починаючи з 01.10.2019 р. (т. 1 а.с. 232).

Відповідно до положень ст. 52 КЗпП України для працівників установлюється 5-денний робочий тиждень із двома вихідними днями. На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва й умовами праці запровадження 5-денного робочого тижня є недоцільним, установлюється 6-денний робочий тиждень з одним вихідним.

Робочим часом вважається встановлений законом або угодою сторін час, протягом якого працівники за правилами внутрішнього трудового розпорядку й умовами трудового договору повинні виконувати свої трудові обов`язки. Нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень (ст. 50 КЗпП).

До істотних умов праці відносяться: система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна

-розрядів та найменувань посад працівників тощо. Перелік істотних умов праці, який міститься в ч. 3 ст. 32 КЗпП України, не є вичерпним. Якщо колишні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Наведений у частині третій статті 32 КЗпП України перелік істотних умов праці, які можуть змінюватися у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не є вичерпним, про що вказує формулювання «та інших» умов, але жодним іншим нормативним актом також не визначено повний та виключний перелік таких змін. Вказане підтверджується і постановою Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 265/7395/14ц, в якій зазначено, що норми трудового законодавства містять відкритий і невичерпний перелік обставин, за яких у процесі діяльності підприємства відбувається зміна істотних умов праці.

У зв`язку з фактичним вилученням однієї посади заступника начальника Управління статистики та введенням нового штатного розпису ПАТ «Укрзалізниця» було здійснено перерозподіл обов`язків між працівниками у зв`язку зі змінами організації виробництва і праці.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 29.03.2007 р. № 713/19/71-07 неповний робочий час може встановлюватися шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, кількості днів роботи протягом тижня або одночасно шляхом зменшення і кількості годин роботи протягом дня, і кількості робочих днів протягом тижня.

При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - розмір оплати праці, тривалість робочого часу, режим роботи тощо. Водночас, зміни в організації виробництва і праці, наслідком яких є скорочення штату або чисельності працівників означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від вересня 2018 року у справі № 641/397/17.

Про зміну істотних умов праці, зокрема установлення режиму неповного робочого тижня відповідач повідомив позивача відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України за 2 місяці.

Тому, наказ № 1547/ос від 01 серпня 2018 щодо зміни істотних умов праці є законним, таким, що прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо його скасування є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення ПАТ «Укрзалізниця» від 24 квітня 2018 року (протокол № Ц-64/41 Ком.т. від 24.04.2018 року) про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця»; про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 27 квітня 2018 року про встановлення нових посадових окладів та затвердження нового «Положення про оплату праці в ПАТ «Укрзалізниця» № 285, додаток 40 якого визначає межі посадових окладів працівників апарату ПАТ «Укрзалізниця»; визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 04.05.2018 року «з особового складу» про призначення посадового окладу від 04.05.2018 року № 829-ос, виходячи з такого.

Відповідно до Закону України «Про оплату праці» у АТ «Укрзалізниця» діє колективне договірне регулювання оплати праці працівників, яке здійснюється на основі Галузевої угоди.

Питання оплати праці регулюються Положенням про оплату праці працівників ПАТ Укрзалізниця» (далі - Положення), яке є невід`ємною частиною Галузевої угоди.

Положення затверджене рішенням правління від 24.04.2018 №Ц-64/41 Ком.т та введене в дію в повному обсязі наказом від 27.04.2018 № 285. Положенням визначено нові підходи щодо питань оплати праці працівників, нові міжрозрядні та міжпосадові співвідношення, а схеми посадових окладів визначено з їх диференціацією залежно від рівнів управління, обсягів роботи, кваліфікації працівника, складності роботи і відповідальності за її виконання. Також системою оплати праці враховано діючі у АТ «Укрзалізниця» рівні підпорядкованості (апарат управління, філія, структурний підрозділ філії), що передбачає різні рівні оплати праці у залежності від функціональних обов`язків, які виконуються вищезазначеними підрозділами.

Таким чином, загального підвищення тарифних ставок та посадових окладів зазначеним рішенням правління не здійснювалось. Конкретні розміри тарифних ставок та посадових окладів працівникам визначаються відповідними наказами на підставі затверджених штатних розписів.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України закріплено право власника або повноваженого ним органу на визначення чисельності працівників і штатного розпису.

Відповідно до рішення правління від 24.04.2018 (протокол №Ц-64/41 Ком.т.) посадові оклади працівників, посади яких відносяться до номенклатури ПАТ «Укрзалізниця», в тому числі заступника начальника управління, та передбачені у штаті, який підлягає скороченню відповідно до законодавства, встановлюється за окремим розпорядчим документом ПАТ «Укрзалізниця».

Зокрема, наказом від 04.05.2018 № 829/ос з 01.01.2018 заступнику начальника Управління статистики встановлено посадовий оклад 11 070 грн. (т. 1 а.с. 233).

Таким чином, розмір посадового окладу ОСОБА_1 не порушує вимоги, встановлені КЗпП, Законом України «Про оплату праці».

Крім того, саме Положення про оплату праці працівників ПАТ «Укрзалізниця» регулює та встановлює посадові оклади працівників товариства, та прямо не порушує права ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного суд відхиляє дані висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 7 грудня 2018 року № 20/18 (т. 1 а.с. 129-137), відповідно до якого заборгованість по грошовим виплатам ОСОБА_1 при нарахуванні заробітної плати по новим тарифним ставкам, які затверджені ПАТ «Укрзалізниця» від 27.04.2018 № 285, за період з квітня по жовтень 2018 року складає 174 980 грн. 55 коп., оскільки експертом визначена така сума заборгованості по новим тарифним ставкам за відповідною посадою позивача без врахування наказів від 27.07.2016 № 468 про встановлення позивачу з 01.01.2017 посадового окладу у розмірі 8 429 грн. за посадою заступника начальника Управління статистики, наказу від 04.05.2018 № 829/ос про встановлення з 01.01.2018 посадового окладу у розмірі 11 070 грн. та без врахування наказу щодо неповного робочого тижня та неповного робочого дня позивача.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересів фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП Україн, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 23 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму ВСУ № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Згідно з абз. 2 п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких вона звернулася до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем порушені її трудові права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищається судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені. не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної зокрема, у постанові від 23.07.2018 справа №760/8892/17.

Враховуючи, що судом під час розгляду справи не встановлено порушення трудових прав позивача, вона забезпечена робочим місцем, їй виплачується заробітна плата, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зокрема, і в частині позовних вимог про зобов`язання АТ «Укрзалізниця» не вчиняти перешкод ОСОБА_1 виконувати повноваження заступника начальника Управління статистики.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення ПАТ «Укрзалізниця» від 22.02.2017 року №Ц-57 та наказу від 17.03.2017 № Ц-153; визнання протиправними дій АТ «Укрзалізниця» щодо не переведення ОСОБА_1 за заявою від 21.12.2017 року на посаду заступника начальника відділу розвитку бізнес аналітики Апарату директора з питань інформаційних технологій; незаконним наказу від 01.08.2018 №1547-ос у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті з підстав його необґрунтованості, тому не застосовує підставу для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності у цій справі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати (судовий збір, витрати на проведення експертизи, витрати на правничу допомогу) відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 32, 40, 50, 52, 94, 233, 234, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 1, 6, 19, 64 Господарського кодексу України, ст.. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання дій протиправними, скасування наказів та рішень, зобов`язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової ставки платника податків НОМЕР_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська Залізниця»: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5,

Суддя О.В.Батрин