СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/23787/19

пр. № 2/759/2363/20

28 вересня 2020 року . Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Істоміній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.1999р. 5.10.2007р. він з відповідачкою уклав шлюб та зареєстрував її в спірній квартирі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2008р. був розірваний. Після розірвання шлюбу і до цього часу відповідачка в спірній квартирі не проживає, не пов`язана з ним спільним побутом, не є членом сім`ї, а тому втратила право користування квартирою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2019р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась повторно, про день розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд вважає можливим слухати справу у її відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення представляє собою однокімнатну ізольовану квартиру загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.1999р. квартира належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 7).

5.10.2007р. позивач та відповідачка уклали шлюб та 20.12.2007р. відповідачка була зареєстрована в належній позивачу квартирі (а.с. 8,22).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2008р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 10).

Як зазначає позивач, відповідачка після розірвання шлюбу в належній йому на праві власності квартирі не проживає, не пов`язана з ним спільним побутом, не є його членом сім`ї, однак до цього часу не знялась з реєстрації, чим йому, як власнику, чинить перешкоди в користуванні власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачка вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири.

Відповідачка спільним побутом із позивачем після розірвання шлюбу не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка після розірвання шлюбу з позивачем в спірній квартирі не проживає, не пов`язана з позивачем спільним побутом, не цікавиться квартирою, а тому вона втратила право користування нею.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1536,80грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В.Кириленко