печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Підпалого В.В.

при секретарях судових засідань - Вишневській О.Р., Маленівській К.М., Дахно С.С., Луцюк А.В.,

за участю:

представника позивача Міністерства соціальної політики України - Масловській О.А., Синчук М.С., Тімохіна Ю.В.,

в режимі відеоконференцзв`язку, третьої особи - ОСОБА_1 ,

представників третьої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Дудка С.П., Жорноклея О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви Міністерства соціальної політики України до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування висновків, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства соціальної політики України до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування висновків.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням зави про уточнення позовних вимог, зазначив, що на адресу Міністерства соціальної політики України надійшло повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.10.2016 року № 30565213/15 про проведення аналітичного дослідження щодо визначення середньої вартості квартири в м. Львів Львівської області по адміністративній справі № 2а-5416/09/1770 та висновок про вартість об`єкта оцінки від 23.06.2016 року наданий суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 .

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову від 18.01.2016 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, в якому в пункті 2 постановляючої частини зазначено про вжиття процесуальних дій в рамках виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а саме суб`єкт оціночної діяльності зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (сертифікат

від 19.08.2015 року № 660/15) надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна про середню вартість квартири в місті Львові Львівської області придатної до проживання для складу сім`ї з 9 осіб, в межах розміру визначеного ст.ст. 47,50 ЖК України.

Зазначає, що крім розрахунку вартості, у Висновках також зазначено вартість квартири складає 4 021 748,50 грн для складу сім`ї з 9 осіб, що не відповідає дійсності.

Проте, відповідно до ухвали про роз`яснення рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.09.2015 року зазначено, що ОСОБА_1 має бути забезпечений житловою площею в м. Львів Львіської області в межах розміру, визначеного

ст.ст. 47,50 ЖК України, з урахуванням права на додаткову житлову площу, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок надання житлової площі особам, які внаслідок Чорнобильської катастрофи перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами, дітям інвалідам, які потребуюь особливого догляду, та сім`ям, що втратили годувальника, з числа осіб, віднесених до категорії І», в той же час про надання ОСОБА_1 квартири на сім`ю в кількості саме 9 осіб судом взагалі не зазначено.

За інформацією Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, наданою листом від 08.02.2016 року № 94/20/112-16 щодо надання направлень на переселення ОСОБА_1 його сім`я складається з 7 осіб.

Прозивач не згодний із зазначеним Висновком, оскільки вважає його необ`єктивним і недостовірним, та таким, що не відповідає обставинам справи та нормативно-правовим актам України, а тому є неякісним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року позовну заяву залишено без руху.

10.01.2017 року на адресу суду надійшла заява представника позивача

Масловської О.А. на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2017 р. у справі відкрито провадження у справі.

03.11.2017 року надійшли письмові пояснення від відповідача ФОП ОСОБА_2 , в яких просить відмовити в задоволенні позову.

05.06.2018 року протокольною ухвалою залучено третю особу ОСОБА_1

06.06.2019 року на адресу суду надішла заява про уточнення позовних вимог від представника позивача Масловської О.А .

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, надав письмові пояснення, заперечував проти задовлення позову.

Представник третьої особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечував проти задовлення позову.

Третя особа ОСОБА_1 заперечував проти задовлення позову.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Судом встановлено, що 14.11.2016 року на адресу Міністерства соціальної політики України надійшло повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.10.2016 року

№ 30565213/15 про проведення аналітичного дослідження щодо визначення середньої вартості квартири в м. Львів Львівської області по адміністративній справі

№ 2а-5416/09/1770 та висновок про вартість об`єкта оцінки від 23.06.2016 року наданий суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 .

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову від 18.01.2016 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, в якому в пункті 2 постановляючої частини зазначено про вжиття процесуальних дій в рамках виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а саме суб`єкт оціночної діяльності зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (сертифікат

від 19.08.2015 року № 660/15) надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна про середню вартість квартири в місті Львові Львівської області придатної до проживання для складу сім`ї з 9 осіб, в межах розміру визначеного ст.ст. 47,50 ЖК України (а.с. 13).

У висновку оцінювача ОСОБА_2 зазначено, що вартість квартири складає

4 021 748,50 грн для складу сім`ї з 9 осіб (а.с.16).

Відповідно до ухвали про роз`яснення рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.09.2015 року зазначено, що ОСОБА_1 має бути забезпечений житловою площею в м. Львів Львіської області в межах розміру, визначеного

ст.ст. 47,50 ЖК України, з урахуванням права на додаткову житлову площу, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок надання житлової площі особам, які внаслідок Чорнобильської катастрофи перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами, дітям інвалідам, які потребуюь особливого догляду, та сім`ям, що втратили годувальника, з числа осіб, віднесених до категорії І» (а.с 8-11).

За інформацією Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, наданою листом від 08.02.2016 року № 94/20/112-16 щодо надання направлень на переселення ОСОБА_1 його сім`я складається з 7 осіб (а.с. 7).

Згідно статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до статті 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу.

Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами.

Пунтом 3 «Порядку надання додаткової жилої площі особам, які внаслідок Чорнобильської катастрофи перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами, дітям-іванлідам, які потребують особливого догляду, та сім`ям, що втратили годувальника з числа осіб, віднесених до категорії 1», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 року № 1589 додаткова жила площа надається: особам, віднесеним до категорії 1, які перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та дітям, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують особливого догляду, - у вигляді окремої кімнати; сім`ям, що втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа осіб, віднесених до категорії 1,- у розмірах не нижче середньої забезпеченості у цьому населеному пункті, але не вище норми, передбаченої статтею 47 Житлового кодексу України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пленум Вищого адміністративного суду України пунктом 17 постанови

від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначає, що судам необхідно враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби, і висновки експерта є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, не підлягають розгляду адміністративними судами.

У разі якщо експерт, суб`єкт оціночної діяльності - фізична особа, висновок експерта слід оскаржувати в порядку цивільного судочинства, якщо експерт, суб`єкт оціночної діяльності - юридична особа - у порядку господарського судочинства.

Позивач вважає, що вважає висновок експерта необ`єктивним і недостовірним, та таким, що не відповідає обставинам справи та нормативно-правовим актам України, а тому є неякісним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно частини 4 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обгрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Як встановлено п.2.1 Розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судовї експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, підтвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, експерт має право, в тому числі: відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань; з дозволу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), бути присутнім під час проведення процесуальних, виконавчих дій та ставити питання учасникам процесу, що стосуються предмета чи об`єкта експертизи, та проводити окремі дослідження у їх присутності; указувати у висновку експерта на факти, виявлені під час проведення експертизи, які мають значення для справи, але стосовно яких йому не були поставлені питання, та на обставини, що сприяли (могли сприяти) вчиненню правопорушення

Обов`язком експерта є повідомити в письмові формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучи(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інщі документи, якщо посталене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостані для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані.

Відповідно до ст.7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Згідно наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 33

від 28.01.2011 року про зарахування на квартирний облік склад сім`ї ОСОБА_1 становить

8 осіб (а.с.75).

В направленні РВ № 5093 в сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , який одружився з ОСОБА_8 17.07.2015 року, які не включені в направлення на час прийняття Рівненським окружним судом рішення від 16.12.2015 року про зміну способу виконання судових рішень, склад сім`ї збільшився на дві особи (а.с.74).

Згідно узагальнюючого списку для закупівлі житла постраждалих внаслідок Чорнобільської катастрофи, які перебувають на квартирному обліку, виданого Львівською ОДА 09.07.2013 року, склад сім`ї ОСОБА_1 становить 9 осіб, де передбачається виділення квартири загальною площею 220,5 кв.м (а.с.73)

Крім того, ОСОБА_9 , який включений в направленні на переселення, згідно медичного виснову 30.10.2017 року має право на додаткову житлову площу (а.с.76).

Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 р. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові об`єктів дослідження; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковимвисновком експертизи;- обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Юридичним актом, який може бути оскаржений в судовому порядку є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на врегулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює ссвою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів.

Висновок експерта є результатом практичної діяльності фахівця з визначених питань та не є правовим актом державного чи іншого органу (позиція Верїовного суду України, викладена у Постанові від 07.10.2003 р. у справі № 18/478).

Висновок експерта є одним з видів доказів в цивільній справі, який згідно зі

ст. 110 ЦПК України, для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Отже висновок есперта не є юридичним актом і не може бути оспорений у судовому порядку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги Позивача не обгрунтовані, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Міністерства соціальної політики України до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування висновків, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Підпалий

Позивач: Міністерство соціальної політики України:

Код ;

місцезнаходження: Україна, 01601, місто Київ, вул. Еспланадна, 8/10.

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 :

місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України:

місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13.

Третя особа: ОСОБА_1 :

РНОКПП: НОМЕР_1

адреса: АДРЕСА_2 .