532/278/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

судді - Мороз Т.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання Крейс О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації. В позові зазначила, що вона є власником 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 які є її синами. В цій квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , її колишній чоловік та сини. З відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала у шлюбі з 2003 року по лютий 2019 року. Однак після розірвання шлюб відповідач залишився проживати в квартирі, продовжує вести свій антиморальний спосіб життя: зловживає спиртними напоями, вчиняє дебоші та сварки, бійки, псує майно. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про протиправні дії з боку відповідача, однак вони виявилися безрезультативними. Відповідач участі в утриманні будинку, його ремонту, оплаті комунальних послуг не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Проживання з відповідачем є нестерпним, а тому він порушує її право на спокійне життя та завдає моральних страждань. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, ст..ст. 109, 116 ЖК України та те, що відповідач заважає вільно користуватися належною їй квартирою прохає суд усунути перешкоди у користуванні квартою №2, розташованою в будинку АДРЕСА_2 , виселити ОСОБА_3 із цієї квартири без надання йому іншого житлового приміщення та зняти його з реєстрації за місцем проживання.

Ухвалою судді від 12.02.2020 позовну заяву залишено без руху на надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 12.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 вона зареєструвала його у квартирі, яка належить їй. В лютому 2019 року шлюбі між нею та відповідачем розірвано. Однак відповідач, після розірвання шлюбу продовжує проживати у квартирі і, незважаючи на те, що у нього є будинок, який розташований в с. Іванівка Кобеляцького району Полтавської області, не виселяється з неї. Відповідач вживає спиртні напої, вчиняє сварки, чим робить неможливим її проживання в цій квартирі. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу вчинення відповідачем неправомірних дій відносно неї, однак це не принесло жодного результату. Прохала задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, прохала задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Судом встановлено позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цієї квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.5,6).

З довідки виконкому Кобеляцької міської ради від 16.12.2019 № 4397 вбачається, що ОСОБА_1 має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 (а.с.7).

Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 21.06.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.02.2019 шлюбі між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано (а.с.10).

Відповідачу ОСОБА_3 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2006 року ( а.с.11-12).

З інформації, наданої Кобеляцьким ВП ГУНП в Полтавській області від 19.12.2019 вбачається, що позивач ОСОБА_6 зверталася до відділу поліції у період часу: з жовтня поточного року по теперішній час 5 разів з приводу неправомірних дій відносно неї ОСОБА_3 (а.с.13).

З наданих до суду матеріалів Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталася до поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 13.10.19, 20.10.2019,10.11.2019, 09.12.2019 розгляд заяв ОСОБА_1 було припинено на підставі її заяв про припинення їх розгляду, вирішенням конфлікту та відсутністю претензій.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач отримав сервітут у виді права користування квартирою, будучи членом сім`ї позивачки.

Частиною 1 статті 406 ЦК України визначені підстави для припинення сервітуту.

Припинення сімейних відносин з власником будинку не є підставами для припинення вказаного сервітуту, а тому не позбавляють відповідача права на користування цим будинком.

Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

При цьому суд вважає необхідним зазначити, що оскільки право користування чи позбавлення права користування житлом пов`язано з правом відповідача на житло, поряд з вказаними нормами цивільного законодавства України, до виниклих правовідносин слід застосувати норми житлового законодавства України.

У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом .

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач у встановленому законом порядку не втратив своє право на користування квартирою.

Щодо посилання позивачки на порушення відповідачем правил спільного проживання за умови яких власник майна та члени його сім`ї не можуть спільно проживати із відповідачем, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно частини першої статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Позивачкою як доказ своїх вимог надано матеріали щодо її звернення до Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області щодо неправомірних дій відповідача.

Однак в судовому засіданні встановлено, що незважаючи на звернення позивача до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача по відношенню до неї, всі вони закінчувалися відмовою позивачки у розгляді цих звернень . Заходи попередження до відповідача не вживалися.

Також позивачем не доведено суду, що проживання відповідача у квартирі призводить значних матеріальних затрат, а також не доведено в судовому засіданні, які саме перешкоди у користуванні позивачем житлом вчиняє відповідач.

Враховуючи вищевикладене, зазначені обставини не можуть свідчити про систематичне руйнування чи псування житла, або використання його не за призначенням.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач був вселений до квартири за згодою позивача, розірвання шлюбу не позбавило права відповідача на користування житлом, не знайшло свого підтвердження систематичне руйнування чи псування жилого приміщення відповідачем, або використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кобеляцький районний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.10.2020.

Суддя