П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/2840/20

Провадження № 22-ц/4815/933/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

об 11 год. 26 хв. 02.06.2020 у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 09.06.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

представники учасників справи:

позивача адвокат Івженко Кирило Володимирович;

відповідача адвокат Якубець Микола Костянтинович

за участі: ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Івженка Кирила Володимировича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); про виключення із актового запису відомостей про батька дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року в суд через свого представника адвоката Івженка К.В. звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); про виключення із актового запису відомостей про батька дитини. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок відносин між сторонами народилася дитина дочка ОСОБА_3 , про що 01 лютого Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис №1490. Хоча позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували і однією сім`єю не проживали, однак в актовому записі батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , що виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 26.06.1998.

З пояснень дочки влітку 2016 року ОСОБА_1 дізналася про вчинення відповідачем щодо дитини факту сексуального насильства. З цих міркувань 19 липня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва на підставі відповідного рішення, що набрало законної сили, відповідача позбавлено батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 .

Вироком Дарницького районного суду у м. Києві від 16 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 156 КК України та засуджено до позбавлення волі строком на 6 років.

Пізніше прізвище дочки із " ОСОБА_4 " було змінено на " ОСОБА_5 ".

З огляду на положення ст.ст. 147, 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права, засновані на спорідненості з дитиною. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, серед іншого, є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

Оскільки дитина зазнала значних душевних страждань, що спричинили психічний розлад і вона знаходиться під постійним наглядом лікаря-психіатра, тому вважає, що відомості про відповідача як батька дочки в актовому записі негативно впливатиме на психічний розвиток і нагадуватиме про батька, який здійснив щодо неї протиправні насильницькі дії.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); про виключення із актового запису відомостей про батька дитини.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача адвокат Івженко К.В. покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що фактично полягало у неповноті з`ясування обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого було порушено норми процесуального права, а також у неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність неврахування судом обставин, які вказані у вироку Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року, оскільки хоча дане судове рішення і не набрало законної сили, однак містить посилання на висновок судово-психіатричної експертизи №22 від 07.06.2017 щодо виникнення у малолітньої дитини психічного розладу, а також на зроблений Українським науково-дослідним інститутом консультативний висновок спеціалістів №197, де наведено про потребування дочкою спеціалізованої психіатричної, психотерапевтичної, соціальної допомоги тощо.

Щодо помилкового незастосування норм матеріального права, то заявник стверджував про залишення без належної уваги норми пункту 6 ч. 1 ст. 166 СК України з приводу втрати особою, яка позбавлена батьківських прав, й інших прав, заснованих на спорідненості, в т.ч. і виключення із актового запису відомостей про батька дитини. Також судом не застосовано пункт 2.9 Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.09.2002 №86/5, де зазначається про підстави для виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

Посилався на консультативне заключення спеціалістів №155/2020 від 30.06.2020, яке свідчить про посттравматичний стресовий розлад малолітньої ОСОБА_6 , проте його неможливо було долучити до матеріалів справи в суді попередньої інстанції через уведення карантинних заходів у зв`язку із коронавірусною хворобою СОVID-19.

Тому просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позов ОСОБА_1 про виключення ОСОБА_2 з актового запису про народження дитини як її батька.

У поданому відзиві представник відповідача адвокат Якубець М.К., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити. При цьому покликався на ухвалення судом свого рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі наданих сторонами доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, та з повним й об`єктивним з`ясуванням обставин справи.

На його думку, судом правильно не було взято до уваги вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року, адже він не набрав законної сили, тоді як національне законодавство презюмує невинуватість особи у вчиненні злочину. Також вважає, що судом обґрунтовано не застосовано ст.ст. 147, 166 СК України через те, що ці норми не регулюють спірних правовідносин.

Окрім того, спірні права та обов`язки безпосередньо перебувають у матеріальному взаємозв`язку із положеннями ст.ст. 121-140 СК України, на які позивач не посилалася.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Залишаючи вимоги позивача без задоволення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, а також із того, що позивачем не було надано об`єктивних і переконливих доказів про необхідність виключення із актового запису про народження ОСОБА_6 відомостей про відповідача як батька дитини.

Так, вирок суду, яким визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 156 КК України, і засуджено ОСОБА_2 , не набрав законної сили, а судове рішення про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки не свідчить про підставність виключення відповідної інформації з актового запису.

Позивачем не доведено і те, що існування в актовому записі відомостей про відповідача як батька дитини спричинить негативний вплив на психічний розвиток дочки, а також не представлено засобів доказування про перебування дитини під постійним наглядом дитячого лікаря-психіатра та наявність психічного розладу на час звернення до суду з позовом.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, внаслідок відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Як батько дитини в актовому записі зазначений відповідач, що також учасниками справи визнається і про цей факт свідчать копія свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_2 від 01 лютого 2020 року та витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №7 від 01 лютого 2020 року, заява №116/17.4-94, що наданий Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відомості про ОСОБА_2 як батька дитини внесено в актовий запис про народження дочки відповідно до спільної заяви батьків про визнання батьківства №154 від 08.05.2013.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище дитини на підставі заяви матері змінено із " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ".

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року, що набрало законної сили, відповідача позбавлено батьківських прав щодо дочки ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 156 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та представники учасників справи визнали те, що 30 вересня 2020 року Київським апеляційним судом вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без змін, тобто судове рішення, яким засуджено відповідача, набрало законної сили. Копію ухвали надати не змогли, оскільки, з їх пояснень, колегією суддів на день розгляду цієї справи ще не складено повного тексту.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу оспорювання матір`ю батьківства через виключення із актового запису про народження ОСОБА_7 відомостей про відповідача як її батька, оскільки влітку 2016 року позивач дізналася, зі слів малолітньої дочки, про вчинення щодо неї сексуального насильства ОСОБА_2 , коли він перебував з нею наодинці. Тому вважала, що наявність судового рішення про позбавлення батьківських прав, з огляду на що відповідач втратив свої немайнові батьківські права щодо дочки ОСОБА_3 , і виникнення та існування у дитини психічного розладу, який перебуває у причинному зв`язку із протиправними діями сексуального характеру ОСОБА_2 , є достатніми підставами для задоволення вимог позивача.

Приходячи до переконання про задоволення апеляційної скарги, колегією суддів береться до уваги те, що Сімейний кодекс України не містить прямої норми про право матері вимагати виключення із актового запису відомостей про батька дитини, який не перебував і перебуває у зареєстрованому шлюбі на час народження дитини з її матір`ю.

Між тим, згідно зі ст.ст. 126, 147, 166 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

По батькові дитини зазначається за іменем батька.

По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати назвала її батьком.

Особа, позбавлена батьківських прав, зокрема, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, а також інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

При пред`явленні позову та в судовому засіданні ОСОБА_1 стверджувала про існування у дитини психічного розладу, що виник через протиправні дії відповідача щодо неї.

У рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року, що набрало законної сили, вказується, що відповідно до Консультативного висновку спеціалістів №197, наданого Українським науково-дослідним інститутом соціальної та судової психіатрії і наркоманії МОЗ України, у дитини ОСОБА_6 наявні посттравматичний стресовий розлад; епізод помірної депресії середньої тяжкості; тривожно-фобічний розлад; реактивний розлад прив`язаності дитячого віку.

З висновку №22 у комплексній комісійній судовій психолого-психіатричній експертизі від 07 червня 2017 року, складеному при досудовому розслідуванні №777 від 14 липня 2016 року, який перевірений Дарницьким районним судом м. Києва при розгляді кримінального провадження і який покладено в сукупності з іншими засобами доказування в основу доказової бази при ухваленні 16 грудня 2019 року вироку щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 156 КК України, видно, що малолітня ОСОБА_7 до моменту вчинення щодо неї протиправних дій не страждала на психічний та поведінковий розлад; причиною виникнення психічного розладу є психотравмуюча ситуація з ознаками сексуального насилля, вчинена щодо неї; цей психічний розлад міг виникнути через протиправні дії з боку батька дитини; травматичні переживання дівчинки зумовлені протиправними діями, відповідні переживанням, які притаманні для дітей її віку, що пережили сексуальну психотравму.

Цим же вироком підтверджено, що даний висновок комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи в судовому засіданні повністю підтримали експерти, які брали участь у проведенні експертизи та його складанні, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В судовому засіданні вони детально і послідовно показували про наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 , які полягали у жорстокому поводженні з дитиною у формі сексуального насильства, та психічним розладом, що настав у неї в подальшому.

Поготів, дитячий лікар-психіатр ОСОБА_11 , який брав участь у проведенні судової експертизи, зазначав про те, що виявлений у дитини діагноз може мати місце впродовж тривалого часу, в т.ч. і до повноліття.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі змістом наведених у судових рішеннях обставин збігається і долучене до апеляційної скарги Консультативне заключення спеціалістів №155/2020 від 30 червня 2020 року, яке прийнято колегією суддів до уваги через наявність поважних причин щодо неможливості його здобуття в ході судового засідання у Рівненському міському суді, а саме через існування карантинних заходів з приводу коронавірусної хвороби COVID-19. Так, убачається, що малолітня ОСОБА_6 при психіатричному огляді та обстеженні лікарями-консультантами вказувала про погрози самогубства, скаржилася на порушення та погіршення сну, демонстрацію поведінки уникнення, дратівливість, погано переносила правила і вимоги формату дистанційного навчання. При оцінюванні за СDRS вираженість депресивної симптоматики склала 65 неопрацьованих балів, що становить 80 Т-балів і відповідає критеріям тяжкого депресивного розладу. У дитини діагностовано депресивний епізод, що триває без психотичних симптомів; посттравматичний стресовий розлад.

Тому за обставинами справи апеляційний суд переконаний, що встановлені депресивний і стресовий розлади у дитини перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із діями ОСОБА_2 , за вчинення яких його було позбавлено батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6 та засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України на шість років позбавлення волі. При цьому заслуговують на увагу й доводи позивача про те, що протиправні дії відповідача очевидно матимуть негативний вплив на психічний розвиток дитини і в подальшому, адже між фактом вчинення ОСОБА_2 щодо неї сексуального насильства та наданням Консультативного заключення спеціалістів №155/2020 від 30 червня 2020 року вже минуло чотири роки.

Оскільки спеціальної норми права, яка регулювала б спірні правовідносини, сімейне законодавство не містить, то колегія суддів вважає за доцільне застосувати принцип аналогії закону.

Так, згідно із ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Як зазначається у ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, втрачає в т.ч. особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, а також втрачає й інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Держава здійснює захист дитини, зокрема, і від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, що їх замінюють.

Статтями 19, 34 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, передбачено, що держава повинна вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного і психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації і сексуальних розбещень.

З огляду на це, виходячи з винятковості обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і пріоритетності судового захисту порушених прав малолітньої дитини, а також ґрунтуючись на принципах справедливості, добросовісності та розумності, що відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про виключення з актового запису №1490 від 01.02.2020 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проведений Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомостей про відповідача як батька дитини.

При цьому апеляційний суд зважає і на правила ст. 5 ЦПК України.

Так, згідно із ч.ч. 1 і 2 цієї статті здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних прав і обов`язків уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Щодо аргументів третьої особи про застосування позовної давності, то колегія суддів з ними погодитися не може, виходячи з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 138 СК України до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Між тим, норма ст. 138 СК України стосується оспорювання батьківства чоловіка жінкою, яка народила дитину у шлюбі, тоді як спірні відносини виникли з інших підстав та за інших обставин, а тому не можуть регулюватися цією статтею. Тобто вказані доводи є необґрунтованими.

Більше того, про застосування позовної давності Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заявлено вже після призначення Рівненським апеляційним судом справи до розгляду. Натомість таке право має виключно сторона у справі і це право обмежується у часі до ухвалення судом першої інстанції свого рішення.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норм матеріального права, які належали до застосування при вирішенні справи.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Івженка Кирила Володимировича задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2020 року скасувати.

Позов задовольнити.

Виключити із актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , №1490 від 01 лютого 2020 року, який зроблений Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , що виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 26 червня 1998 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 07.10.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук