Справа № 577/3897/19
Провадження № 2/577/59/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Степановій І.О.

з уч. представника Гребеник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживача кредитного договору та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати незаконними дії ПАТ КБ "ПриватБанк" про нарахування та пред`явлення йому вимоги по виплаті нарахувань по картковому рахунку клієнта НОМЕР_1 в сумі 87 730 грн. 59 коп., які складаються з відсотків за користування кредитом, комісії Банку, пені та штрафів незаконними, зобов`язати відповідача припинити вказані нарахування, які він здійснює по його картковому рахунку після рішення Конотопського міськрайсуду від 16.02.2017 року та стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він підписав з відповідачем заяву-анкету без номера, банк видав йому кредитну картку і визначив кредитний ліміт у розмірі 7000 грн. Банк відкрив йому картковий рахунок, яким він користувався. Станом на 16.12.2015 року він повністю розрахувався з банком по кредиту і працівник банку знищив його кредитну картку. Він зробив банку роздруківку, з якої вбачалось, що він не має боргу перед банком. В подальшому дізнався про те, що з його пенсії відбуваються стягнення на користь банку за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 16.02.2017 року за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином банком була стягнута з нього заборгованість в сумі 14 292 грн. 23 коп., яка визначена банком станом на 08.11.2016 року та з компенсацією банку судового збору. В подальшому він отримав лист від АТ КБ "ПриватБанк", з вихідною поштовою датою на конверті відправника від 04.02.2019 року, в якому зазначено, що станом на день відправки листа банк визначив наявність у нього додатково нарахованого боргу після зазначеного рішення суду в сумі 84 864 грн. 72 коп. та пропонує його сплатити. А із виписки АТ КБ "ПриватБанк" від 19.02.2019 року, яку він отримав вбачається, що сума боргу складає 87 730 грн. 59 коп. Він стверджує, що підписував в Банку тільки анкету-заяву на видачу кредитної картки, а сам банківський договір з відповідачем ним не підписувався. Велика Палата Верховного Суду України підтвердила вказане у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. Вказана позиція ВС/ВП правильно відображає дії ПАТ КБ «ПриватБанк» і в ситуації щодо нього за період з 19.09.2011 року коли ним в ПАТ КБ «ПриватБанк» була підписана анкета-заява № б/н на видачу кредитної картки і донині. Наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору. Витяг банку з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які є в Банку щодо нього, ним не визнаються та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.09.2011 року шляхом підписання заяви - анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не повідомлення його про умови кредитування та не узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Вважає, що підписана ним анкета-заява № б/н на видачу картки від 19.09.2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» не є кредитним договором, бо кредитний договір не укладений у встановленій Законом формі. Крім того у анкеті-заяві № б/н на видачу картки від 19.09.2011 року процентна ставка за повернення кредитних коштів не зазначена. Тобто у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, які конкретно запропоновані йому Банком та умови кредитування, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином відповідач безпідставно з 16.12.2015 року, після повного розрахунку з ним, безпідставно нараховує заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, штрафи, пені. І пропонує йому сплатити заборгованість перед Банком станом на 19.02.2019 року 87730 грн. 59 коп. Вказаний борг нарахований йому Банком вже після рішення Конотопського міськрайсуду від 16 лютого 2017 року. Кредитний договір з Банком був припинений в односторонньому порядку, бо Банк вже стягнув з нього нараховані відсотки пені, штрафи за період з 16.12.2015 року по 16.02.2017 року, по день постановлення Конотопським міськрайонним судом вищевказаного рішення. Після стягнення Банком заборгованості за рішенням суду, нарахування відсотків, штрафи, пені є незаконим. Він письмово звертався до Банку скасувати нараховані ним після рішення Конотопського міськрайсуду від 16.02.2017 року відсотки, штрафи, пені. У 15.03.2019 року своїм листом Банк відмовив йому у скасуванні вищевказаних нарахувань. Вважає, що Банк поступив недобросовісно по відношенню до нього, не дотримався вимог передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які Банк вважав узгодженими. Бажає щоб суд захистив його права споживача і визнав дії банку по нарахуванню йому 87 730 грн. 59 коп. по його картковому рахунку, незаконними, зобов`язав банк скасувати вказані нарахування та припинив подальше нарахування штрафів, пені, відсотків, бо тіло кредиту він давно сплатив, а з його пенсії банк продовжує стягувати відсотки, штрафи, пені за рішенням суду від 16.12.2015 року. Він є інвалідом по зору 2 групи, отримує незначну пенсію, нарахування Банку дуже великої суми штрафів, пені, відсотків за користування кредитом , яким він давно не користується, бо картка знищена банком, негативно впливає на моє здоров`я. Він знервований тим, що його права порушені і Банк не бажає їх відновити. Він змушений вживати заспокійливі ліки, бо постійно думає про те, що вказані безпідставні нарахування банку можуть потягнути за собою арешт його житла то реалізацію і він залишиться без місця проживання та засобів для існування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 Н ОСОБА_4 В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить справу розглядати без участі їх представника, та повністю відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

З копії листа від 05.03.2019 року № 20.1.0.0.0/7-190226/1125 вбачається, що розглянувши звернення ОСОБА_1 , АТ КБ ПРИВАТБАНК повідомляє наступне. Між ним та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладений Договір про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2011 року. Згідно з умовами Договору він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно зі ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Умови Договору, укладеного між ним та АТ КБ ПРИВАТБАНК" відповідають ст. 1054 Цивільного кодексу України, в якій передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений договором строк і сплатити встановлені відсотки. Натомість, у порушення зазначених норм закону та умов договору він зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, що викликало певні витрати та збитки з боку Банку. У зв`язку з порушенням ним умов кредитного договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" був змушений звернутись з позовом до суду. На дату звернення банком до суду із позовною заявою про стягнення суми заборгованості за його кредитом існувала певна сума заборгованості, що була обчислена відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на конкретну дату. Оскільки ним на дату звернення банком до суду, а також впродовж строку від дати звернення до суду дотепер зобов`язання за кредитним договором не було виконано повністю, не повернута вся сума отриманого кредиту і відсотки за його користування, а також інші передбачені договором суми, на неповернену суму кредиту продовжували нараховуватися відсотки за його користування. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2017 року у справі № 577/171/17-ц. не покладено на АТ КБ "ПРИВАТБАНК" обов`язку щодо зупинення нарахування заборгованості за Договором б/н від 19.09.2011 року. Повернення кредиту є основним принципом кредитування. В зв`язку з тим, що механізм кредитування в Банку тісно пов`язаний з іншими банківськими програмами (депозити та ін.), то неповернення наданого кредиту, відсотків та винагороди, може негативно відбитися на функціонуванні банка в цілому. З урахуванням вимог чинного законодавства України та умов Договору, просять здійснити погашення заборгованості, яка існує у нього перед банком (а.с. 6)

На підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2017 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року станом на 08 листопада 2016 року в розмірі 14 292 грн. 23 коп., 1544 грн. 00 коп. судового збору, а загалом 15 836 ( п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 23 коп. (а.с. 8)

З копії довідки від 01.04.2019 року № 9 вбачається, що на підставі постанови ВП № 54632572 від 22.09.2017 року з пенсії ОСОБА_1 проводяться відрахування з 01.11.2017 року по теперішній час. Утримання з пенсії проводяться на підставі ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкое державне пенсійне страхування» в розмірі 20 % від нарахованої до виплати пенсії (а.с. 9)

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Свої вимоги в частині визнання кредитного договору № б/н від 19.09.2011 року припиненим, позивач обґрунтовує тим, що він 16.12.2015 року повністю розрахувався з банком і працівник банку при ньому знищив його кредитну картку. Але доказів виконання кредитного договору позивач не надав.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року станом на 08 листопада 2016 року в розмірі 14 292 грн. 23 коп., 1544 грн. 00 коп. судового збору, а загалом 15 836 ( п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 23 коп. (а.с. 10) Вказане рішення набрало законної сили. Проте, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Доказів виконання договору та вищевказаного рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2017 року позивач суду не надав, з апеляційною скаргою на дане рішення не звертався, а тому на даний час правовідносини сторін за кредитним договором не припинились.

Щодо нарахування АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за кредитним договором № б/н від 19.09.2011 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Згідно ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач не довів наявність його порушеного права відповідачем, який підлягає захисту, вимоги щодо зобов`язання банку не нараховувати йому відсотки за кредитним договором № б/н від 19.09.2011 року задоволенню не підлягають.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір укладений між ним та відповідачем не є припиненим та на даний час невиконаний, позивач не довів, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 15, 16, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.