Житомирський апеляційний суд
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/13540/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 травня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди йому та його неповнолітнім дітям: ОСОБА_6 користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття замка з дверей у кімнату площею 14,1 кв. м та надати місце поставити у кімнатах ліжка та письмовий стіл для дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення виконкому Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира від 21 травня 1980 року №204 його батькові ОСОБА_7 було видано ордер на жилу квартиру АДРЕСА_2 . Пізніше вулиця Щорса перейменована на АДРЕСА_3 . На даний час у квартирі зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_2 , він із двома малолітніми дітьми, а також брат ОСОБА_3 . Квартира належить до державного житлового фонду та складається із двох суміжних кімнат площами 14,1 кв.м і 17,5 кв.м. Після смерті батька особовий рахунок на квартиру переоформлений на матір, тобто відповідачку. Останнім часом ОСОБА_2 створює для нього та його дітей неможливі умови для спокійного проживання. Відповідач заставила квартиру таким чином, що у ній важко пройти, а в двері кімнати площею 14,1 кв.м вставила замок та забороняє нею користуватися йому та його дітям. Сама ж відповідач вільно користується усією квартирою, на прохання зняти з дверей замок і надати йому з дітьми доступ до меншої кімнати відмовляється і влаштовує скандали. Брат ОСОБА_3 на суперечки не реагує, з матір`ю не конфліктує та не заперечує, щоб у квартирі проживав він (позивач) із дітьми. Звернення за допомогою до органів поліції не дали бажаних наслідків.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 травня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття замка з дверей у кімнаті площею 14,1 кв.м. У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити нове, яким такі позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що суд фактично усунув йому перешкоди в користуванні кімнатою спірної квартири, але використовувати кімнату без ліжка і столу не можливо. Встановлення порядку користування спірною квартирою, про що зазначено судом в оскарженому рішенні, не вирішить проблеми встановлення у кімнаті ліжка та письмового столу, оскільки встановлений у майбутньому порядок користування спірною квартирою не буде створювати для відповідача обов`язку встановити згадані предмети меблів у кімнаті площею 14,1 кв.м.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволених вимог, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що рішення ухвалено судом за її відсутності, а тому суд першої інстанції порушив принцип змагальності та рівності сторін, оскільки вона не мала змоги надати суду свої пояснення. Зазначає, що позивач із 2008 року разом із цивільною дружиною проживає за адресою: АДРЕСА_4 . У цьому ж приміщенні проживають його діти із часу їх народження. У липні 2019 року ОСОБА_1 прописав своїх дітей у спірній квартирі без її відома, хоча його діти жодного дня у квартирі не проживали. Наполягає, що висновки суду про те, що вона чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, не відповідають дійсності. Насправді ж позивач добровільно залишив квартиру. Наразі вона проживає разом із сином ОСОБА_8 , займаючи більшу кімнату, а син ОСОБА_9 меншу. У випадку, якщо позивач виявить бажання повернутися проживати до квартири, буде проживати в одній кімнаті з братом ОСОБА_8 , оскільки вона проживати в одній кімнаті з дорослим чоловіком не може. Листом начальника відділу поліції встановлено, що неправомірних дій з її сторони відносно позивача не було. Фотокартки, надані позивачем, є неналежним доказом, оскільки не відомо ким, коли і де такі зроблені. Вважає, що позивач намагається усілякими способами вигнати її з сином ОСОБА_8 із квартири, щоб заволодіти квартирою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції обґрунтованою встановив факт порушення його прав як члена сім`ї наймача та визнав за можливе поновити його порушене право, зобов`язавши ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зняття замка з дверей у кімнату площею 14,1 кв.м, від якого у нього ключів немає. Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до неприйняття доказів та їх переоцінки. Окрім того, він ніколи не залишав спірної квартири та намагався постійно у ній проживати та нею користуватися. Також він не забирав речей зі спірної квартири, чим доводиться його постійний зв`язок із нею. Твердження відповідача про фактичну втрату ним інтересу до даного житла та відповідно втрату права на користування спірною квартирою не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Дана обставина з`явилася лише у тексті апеляційної скарги відповідача та доказами не підтверджена.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 (мати позивача - відповідач); ОСОБА_1 (син відповідача позивач); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син позивача та внук відповідача), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син позивача та внук відповідача); ОСОБА_3 (брат позивача та син відповідача третя особа) (а.с.12).

У свій час дана квартира була заселена на підставі ордера, що був виданий у 1980 році батькові позивача ( ОСОБА_7 ) на сім`ю у складі чотирьох осіб: нього, дружину ( ОСОБА_2 ) та двох синів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ).

Квартира не приватизована, складається із двох жилих кімнат: ізольованої кімнати площею 14,1 кв.м. та прохідної кімнати площею 17,5 кв.м. Порядок користування спірною квартирою у судовому порядку не встановлений.

Відповідно до змісту ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користується нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Як пояснили під час судового засідання у суді апеляційної учасники справи насправді ОСОБА_2 займає ізольовану кімнату площею 14,1 кв.м., а у міжкімнатні двері до цієї кімнати відповідач врізала дверну ручку із замком, ключів від якого у позивача немає.

Приймаючи до уваги ту обставину, що порядок користування спірною квартирою не встановлений, з правової точки зору позивач не обмежений у праві користуватися усією квартирою, у тому числі й кімнатою площею 14,1 кв.м. Отже, суд першої інстанції дійшовши правильного висновку про те, що позивачу з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні кімнатою площею 14,1 кв.м та порушене право підлягає захисту у спосіб, який просить позивач. Тобто поновленням порушеного права буде усунення перешкоди у користуванні квартирою, а саме: кімнатою площею 14,1 кв.м. шляхом зобов`язання відповідача зняти замок у міжкімнатних дверях до даної кімнати.

Разом із тим, надання місця для встановлення в кімнаті площею 14,1 кв.м ліжка та письмового столу є передчасним у зв`язку із тим, що наразі не встановлено порядку користування квартирою.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вирішуючи питання про те, чи є обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права ефективним та дієвим, суд першої інстанції звернув увагу на об`єктивну сторону виниклого спору, що полягає в обмеженні доступу до приміщення, а також на суб`єктивну ознаку - обрану сторонами поведінку, сприйняття конфлікту та можливості його вирішення через призму власного досвіду взаємодії із членами сім`ї.

Під час розгляду спору апеляційним судом запропоновано сторонам вирішити спір на підставі взаємних поступок, тобто мировою угодою. ОСОБА_1 та його представник погодилися та запропонували умови мирової угоди. Проте, ОСОБА_2 та її представник категорично не погодилася із запропонованими умовами, пояснивши, що відповідач одночасно бажає мати у користуванні окрему кімнату площею 14,1 кв.м., а також безперешкодний вихід на балкон, прохід на який можливий лише через кімнату площею 17,5 кв.м.

Права неповнолітніх не порушені, оскільки вони фактично проживають із матір`ю у іншому житловому приміщенні та місце їх проживання із батьком, тобто позивачем, судовим рішенням не встановлено. Окрім того, неповнолітні діти реєструються за місцем проживання одного з батьків, якщо вони проживають окремо, без згоди на те інших осіб, які зареєстровані за даною адресою. Також суд першої інстанції правильно прийняв до уваги ті обставини, що особи різної статі віком старше дев`яти років не можуть займати одну кімнату, крім подружжя. Проте, безпосередньо дана норма підлягає до застосування при наданні житла.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вирішив справу з додержанням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції доводи апеляційних скарг не спростовують. Посилання в апеляційних скаргах ґрунтуються виключно на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції, а тому в силу положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 травня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.