ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Молчанова Сергія Олександровича, Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», третя особа Акціонерне товариство «УкрСоцбанк» (правонаступник АТ "Альфа-Банк")про визнання протиправним, скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., він є власником квартири АДРЕСА_1 .

06 квітня 2007 року між ним і АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк")укладений кредитний договір, на підставі якого він отримав кредитні кошти у розмірі 67 600 доларів США для особистих потреб.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між ним і АТ «Укрсоцбанк» 06 липня 2007 року був укладений іпотечний договір.

У березні 2018 року представником АТ «Укрсоцбанк» йому було повідомлено про відсутність права власності на квартиру. Він дізнався про те, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 жовтня 2017 року, індексний номер 37868981, державним реєстратором Молчановим С.О. проведено державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 23113932. Підставою для винесення державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на квартиру за банком є іпотечний договір.

Дане рішення державного реєстратора позивач вважає протиправним, просив його скасувати і зобов`язати державного реєстратора поновити запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Державний реєстратор Молчанов С.О. всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.11-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не повідомив його, про подання банком заяви про вчинення реєстраційних дій, чим порушив норми чинного законодавства. Крім того, в порушення вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» йому, банком не була направлена вимога про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, 07 червня 2014 року набув чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно використовується як місце постійного проживання позивальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартир і 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира, яка є предметом іпотеки, має загальну площу 57,1 кв.м. та є єдиним місцем його проживання.

Таким чином, на правовідносини, що виникли між ним та банком розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, ознайомившись з реєстраційною справою, виявив повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке 31 травня 2017 року нібито було йому направлено. Проте, дане повідомлення він не отримував і не підписував, підпис на повідомленні йому не належить.

На підставі викладеного, просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 жовтня 2017 року індексний номер - 37868981 про реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АКБ СР «Укрсоцбанк»», винесеного державним реєстратором Молчановим С.О., номер запису про право власності 23113932, номер розділу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101; зобов`язати державного реєстратора поновити запис про право власності за позивачем на вищевказану квартиру.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року у задоволенні позову - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов пред`явлений не до тієї особи, яка має відповідати за даними позовними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не була дотримана процедура проведення державної реєстрації права, оскільки вимогу банку про усунення порушень кредитного договору він не отримував,що є прямим порушенням його прав.

Зауважив, що на правовідносини, що виникли між ними з банком розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, а тому реєстрація права власності за банком є незаконною та такою, що суперечить положенням вказаного закону.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "УкрсоцБанк" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСоцбанк» був укладений договір споживчого кредиту № 07.1/99-7 та іпотечний договір № 2931, згідно якого в забезпечення виконання основного зобов`язання позивач передав іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,1 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 16 червня 2004 року (а.с. 7, 174-180).

31 жовтня 2017 року державним реєстратором Молчановим С.О, Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 102165529 з внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «УкрСоцбанк» (а.с. 156,157).

Договір іпотеки № 2931 від 06 квітня 2007 року, містить положення про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, у державного реєстратора були правові підстави для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «УкрСоцбанк».

Разом з тим, з копій матеріалів реєстраційної справи вбачається, що повідомлення АТ «УкрСоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням було направлено ОСОБА_1 на адресу : АДРЕСА_1 , в той час як місцем реєстрації і проживання позивача є АДРЕСА_1 (а.с.170), проте державний реєстратор на це увагу не звернув.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що державний реєстратор не є тією особою, яка має відповідати за позовними вимогами ОСОБА_1 . Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має бути особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аналогічний висновок висловлено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року № 823/2042/16.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає встановленим у справі обставинам та письмовим матеріалам справи.

Позивач у позові, апеляційній скарзі вказував, що спірні правовідносини виникли через протиправне припинення права власності на квартиру згідно з іпотечним застереженням у договорі іпотеки. На думку позивача, були відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на квартиру, оскільки третя особа повернула кредитні кошти, а тому у зв`язку з припиненням основного зобов`язання припиненим було і додаткове за договором іпотеки.

Заявивши вимогу про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення, позивач намагається захистити своє право власності на квартиру від його порушення іншою особою - АТ «УкрСоцбанк», - за якою таке право було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі зазначеного рішення.

Отже, спірні правовідносини виникли між позивачем і АТ «УкрСоцбанк» щодо права власності на квартиру.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що державний реєстратор в даній категорії справ неналежний відповідач.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду України стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5,17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Доводи апеляційної скарги про порушення процедури проведення державної реєстрації права таположення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів у справі, фактичної незгоди з висновками суду першої інстанції та повторюють зміст позовної заяви, що була предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида