ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 657/206/20

провадження № 22-ц/819/1445/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 29 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пилипенко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача банківських послуг та повернення безпідставно стягнутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 2013 року отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредитну карту із встановленим на ній лімітом, якими вона користувалася. Крім кредитної картки в ПАТ КБ «Приватбанк» також було відкрито на ім`я позивача картковий рахунок для зарахування заробітної плати, яку вона отримує від ТУ ДСА у Херсонській області. З лютого 2019 року, у день надходження заробітної плати на картковий рахунок позивача, вона довідалася що банком було одноособово стягнуто з її карткового рахунку грошові кошти у розмірі 50% від суми заробітку на погашення кредитної заборгованості. При зверненні до відповідача, позивач отримала відповідь банку про те, що з її картки списуються грошові кошти в рахунок погашення простроченої заборгованості, яка виникла через порушення нею умов кредитного договору, відповідно до умов якого їй у користування була надана платіжна картка «Універсальна Gold», відповідно до п.1.1.3.1.5 Умов і правил надання банківських послуг. Зазначала про те, що відповідач безпідставно почав проводити бездоговірне списання грошових коштів з належного їй поточного карткового рахунку, оскільки вона не надавав банку будь-якої згоди або розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку. Крім того, позивач зазначає, що Умови та правила на які посилається банк нею не підписані, тому з урахуванням висновку ВП ВС від 03.07.2019 року не можна вважати, що споживач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг та відповідно доручив банку проводити списання коштів з будь-яких відкритих рахунків. Посилаючись на те, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують її права, як споживача фінансових послуг, просила визнати діїі АТ КБ «Приватбанк», щодо автоматичного списання грошових коштів з рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 неправомірними та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 54483 грн 55 коп.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 29 липня 2020 року позов задоволено. Визнано незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів з зарплатної картки ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , безпідставно списані грошові кошти в сумі 54483, 55 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту безпідставного списання коштів Банком з рахунку позивачки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що списання спірної суми грошових коштів з рахунку позивачки було проведено відповідно до Умов та правил надання банківських послуг з якими позивачка під особистий підпис була ознайомлена, жодних зауважень чи заперечень не надавала.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

04 листопада 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання заяви, відповідно до умов якого, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язався встановити ОСОБА_1 кредитний ліміт в розмір 16000 грн з можливістю подальшого збільшення та видав відповідну картку, типу «Універсальна», а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до наданої відповідачем виписки по рахунку ОСОБА_1 , починаючи з липня 2017 року банком в односторонньому порядку почалися списування коштів із зарплатного рахунку ОСОБА_1 в рахунок простроченої заборгованості по кредитній карті.

З відповіді на звернення позивача від 18 грудня 2019 року, вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» мотивує списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 , керуючись пунктом 1.1.3.1.5 Умов і правил надання банківських послуг, який передбачає право банка проводити договірне списання з усіх рахунків клієнта відкритих в банку з метою погашення кредитної заборгованості на які погодився позивач укладаючи договір з АТ КБ «Приватбанк». Зазначає, що вказане право виникло у відповідача після підписання позивачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно наданого позивачем розрахунку, що узгоджується з випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданого відповідачем, із її клієнтського рахунку НОМЕР_1 відкритого для зарахування заробітної плати проводилося автоматичне списання грошових коштів, починаючи із 12 липня 2018 року на суму 54483.55 грн.

Позиція апеляційного суду.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції).

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без її розпорядження та згоди) списало з належного їй банківського рахунку грошові кошти в загальному розмірі 54483, 55 грн.

Обґрунтовуючи свої заперечення, ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, як невід`ємні частини, укладеного між сторонами кредитного договору.

Умовами та Правилами, що надані відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позов, визначено, зокрема, що клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказані Умови та Правила розуміла позивачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи відповідну заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочину містили умови, зокрема щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки інформація у ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу укладення кредитного договору (04 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (лютий 2020 року), тобто банк міг додати до заперечень на позов Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та Правила, відсутність в заяві-анкеті домовленості сторін щодо права ПАТ КБ «ПриватБанк» на списання грошових коштів з рахунків позивача, надані банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з позивачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Умов та Правил, який міститься в матеріалах цієї справи, не містять підпису позивача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 листопада 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку списувати кошти з рахунків позивача, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті за кредитним договором.

Такі висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 201/2492/16-ц.

За наведених обставин не заслуговують на увагу посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на Умови та Правила як на підставу правомірного списання коштів з рахунку позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник Банку в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не зазначив норму права на підставі якої стягнув з Банку безпідставно списані грошові кошти. Так, в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", залишити без задоволення, а рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 29 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко