ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3625/20 Справа № 212/7719/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

відповідачі: Акціонерне Товаристве «Оператор Газорозподільної Системи «Криворіжгаз», Товаристве з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного Товариства «Оператор Газорозподільної Системи «Криворіжгаз», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів Акціонерного Товариства «Оператор Газорозподільної Системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення, встановлення індивідуальних газових лічильників в порядку захисту прав споживачів.

Позивачі у позові просили, суд: визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.

Зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.11.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу, позивачів по справі режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Визнати за позивачами право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу.

Визнати, що АТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» в редакції зі змінами, внесеними Законом від 09.04.2015 року №329-VIII, зобов`язано було за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників.

В обґрунтування позову зазначили, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 між побутовими споживачами природного газу, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (далі за текстом Споживачі) та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі за текстом АТ «Криворіжгаз») був укладений типовий договір постачання природного газу споживачам.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2498, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Доказом факту приєднання всіх Споживачів до Типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживанням ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. У зв`язку з цим, слід констатувати, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та, що предметом даного спору є однорідні права та обов`язки.

Права та обов`язки Споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу Споживачам, а саме Розділом IV. Ціна, порядок обліку та оплати природного газу, Розділом V. Права та обов`язки Споживача та Розділом VІ. Права і обов`язки Постачальника.

Зміст типового договору, викладений постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500, констатує, що права та обов`язки для всіх Споживачів є ідентичними, права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та є однорідними.

Сумлінно виконуючи всі умови даного договору Споживачі регулярно оплачували рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» за спожитий природний газ згідно договору та в терміни, визначені в рахунках.

В свою чергу АТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов`язання, визначені п.6.2. даного договору в частині забезпечення споживачів безперервним постачанням природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором та забезпечення належної якості надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору.

АТ «Криворіжгаз» встановило Споживачам на будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу. Даний факт підтверджується розрахунковими квитанціями споживачів, де зазначено, що об`єми спожитого природного газу нараховуються на підставі показань загальнобудинкового вузла обліку газу.

В березні 2017 року Споживачам стало відомо, що для них АТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 01.02.2017 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Даний факт підтверджується копіями розрахункових квитанцій.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення, встановлення індивідуальних газових лічильників в порядку захисту прав споживачів, задоволені частково.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 .

У визнанні незаконним встановлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу позивачів по справі, відмовлено.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» з 01.11.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу, позивачів по справі режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, відмовлено.

Визнано право позивачів на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Визнано, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», зобов`язано за свій рахунок в строк до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 13831 (тринадцяти тисяч вісімсот тридцять одна) гривня 20 копійок.

В апеляційній скарзі, відповідач АТ «оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, про відмову позивачам у задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вказує, що наявність правових підстав у ПАТ «Криворіжгаз» щодо встановлення вузла обліку природного газу на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 повинно розглядатись судом на підставі тих правових норм права, що регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення, тобто з вересня 2016 року. При цьому, відповідач зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (надалі-Закон) в редакції, чинній на час встановлення загально будинкових лічильників газу в будинках позивачів, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування іжі до 01.01.2018 року. В статті 6 Закону не зазначено право абонента на індивідуальні лічильники газу, мова в законі йде про обов`язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних, так і загально будинкових лічильників газу, що забезпечить 100% облік спожитого газу населенням. Посилаючись на норми Положення НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, вказує, що ПАТ «Криворіжгаз» було розроблено та подано на затвердження План розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки, який був затверджений постановою НКРЕКП 31.03.2016 №547. У І розділі цього Плану було передбачено, з урахуванням технічних та економічних чинників загально будинковий лічильник за адресою позивачів, у зв`язку із чим ПАТ «Криворіжгаз» не може відступити від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки, у зв`язку із чим за адресою позивачів і був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, введений в експлуатацію 10 вересня 2016 року. Вказує, що вже після встановлення на будинку позивачів загальнобудинкового вузлу обліку газу, 19.01.2018 року набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які були внесені ЗУ «Про внесення змін до Закону України» «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу від 21.12.2017 №2260-VІІІ. Зазначеними змінами було доповнено статтю 2 Закону другою частиною, якою визначено, що оператори ГРМ оснащують споживачів природного газу фізичних осіб індивідуальними лічильниками газу, а загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку, в порядку визначеному ст.10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Таким чином, за адресою позивачів було забезпечено облік природного газу, відповідно до вимог Закону в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин, тому скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ухвалено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до незаконності оскаржуваного судового рішення.

Також, скаржник звертає увагу, що Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» трактується з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття фінансування робіт по встановленню газових лічильників за кошти АТ «Криворіжгаз», тобто у відповідача виникає право, а не обов`язок виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача обов`язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу за рахунок різних джерел фінансування. Посилаючись на норми Кодексу газорозподільних систем, скаржник вказує, що в разі встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за кошти відповідача, позивачі, як співвласники багатоквартирного будинку, не мають права заперечувати проти встановлення такого лічильника, а отже відповідачем на законних підставах в будинку позивачів був встановлений загальнобудинковий лічильник обліку газу.

Окрім того, відповідач, посилаючись за зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19.01.2018, вказує, що прийняття судом рішення про права та обов`язки сторін у цій справі на майбутнє, є неприпустимим, оскільки вимога позивачів захистити права, факту порушення яких на момент подання позову не встановлено, а також права, щодо яких невідомо чи відбудеться порушення у майбутньому, не є належним способом захисту. Скаржник наголошує на тому, що на час розгляду справи, встановлений законом строк на встановлення споживачам газових лічильників за рахунок відповідача, а саме до 01.01.2021 року не сплив, тому право споживачів, позивачів по справі не порушено, тому вважає рішення суду неправомірним, таким, що підлягає скасуванню. Також, скаржник зазначає, що позивачі після набрання чинності змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19.01.2018 безпосередньо не звертались до АТ «Криворіжгаз» із заявами про встановлення індивідуальних лічильників газу у їх квартирах та не отримували відмови від відповідача, тому суд неправомірно задовольнив вимоги позивачів про визнання за ними права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Криворіжгаз», оскільки позивачами не доведено порушення такого права з боку відповідача АТ «Криворіжгаз».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивачів та представників відповідачів в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Криворіжгаз», непідлягає задоволенню,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі проживають у будинку АДРЕСА_1 та є побутовими споживачами природного газу.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,від 16 квітня 2015 року №1274 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, АТ «Оператор Газорозподільних Систем «Криворіжгаз» видано ліцензію на господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву «Інгулець» Інгулецького району в м. Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «Оператор Газорозподільних Систем «Криворіжгаз».

Відповідач протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання позивачам.

Представник відповідача у відзиві на позов не заперечував, що по будинку АДРЕСА_1 встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу та

не заперечував факт нарахування позивам спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу.

Як вбачається із матеріалів справи загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою АТ «Криворіжгаз», однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі-квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та Відповідачем 1. Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Отже, спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загально будинкового приладу обліку природного газу на будинку АДРЕСА_1 , де мешкають позивачі, відмови відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» встановити за власний рахунок індивідуальні лічильники природного газу у кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 , та зміну режиму нарахування природного газу побутовим споживачам, позивачам по справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів в частині визнання незаконними дій АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу та визнання за кожним з позивачів, як за побутовими споживачами природного газу, права на забезпечення індивідуальними лічильниками газу за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», суд першої інстанції виходив з того, що позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних та не відмовлялись від встановлення індивідуальних лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами. Дії відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість індивідуальних квартирних лічильників газу побутовим споживачам є незаконними та вчинені з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Частково, задовольняючи позовні вимоги позивачів щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах позивачів в строк до 01 січня 2018 року, суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб, а саме в строк до 01 січня 2021 року, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Відмовляючи позивачам в задоволенні їх позовних вимог до Відповідача-2 ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем по справі, оскільки до його обов`язків не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачами, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та не погоджується із доводами Відповідача-1 АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом ГРС, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №46.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є споживачами природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року №1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі по справі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Разом з тим, згідно зі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Також зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №214/2435/17, яку в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України колегія суддів враховує при застосуванні до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про те, що комерційний (приладовий) облік природного газу для побутових споживачів здійснюється на підставі спеціальних законодавчих і нормативних актів. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №547 від 30 березня 2016 року затверджено план розвитку газорозподільної системи АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування. Згідно розділу І Плану розвитку газорозподільної системи АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №547 від 31 березня 2016 року, передбачено встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу за адресою позивачів за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». Оператор ГРМ не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» має вищу юридичну силу, тому позивачі мають право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» у строк, передбачений цим Законом.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», про обов`язок встановлення позивачам до 01 січня 2021 року індивідуальних газових лічильників.

Згідно пунктів 2,3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу ГРМ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

За ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС, комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Судом встановлено, що відповідачем встановлено загальнобудинковий прилад обліку природного газу для мешканців будинк2 АДРЕСА_1 та не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодного доказу про складання Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який у встановленому законом порядку було б погоджено із споживачами або ж з їх представником.

Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на будинок позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про те, що право позивачів на встановлення індивідуальних газових лічильників не порушене, з огляду на наступне.

Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, які проживають у будинку АДРЕСА_2 , в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог про визнання незаконними дій відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок, в якому проживають позивачі буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Зважаючи на те, що позивачі не надавали згоду на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на їх будинок, сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі індивідуальних, тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний встановити індивідуальні лічильники газу для населення, у квартирі позивачів, в яких вони використовують газ тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року, у зв`язку з чим їх права, як споживачів, порушені та підлягають судовому захисту, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги АТ «Криворіжгаз", що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, встановивши обов`язок здійснити улаштування індивідуальних лічильників на майбутнє до 01 січня 2021 року. Тому що на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась законодавча зміна терміну встановлення таких лічильників, а отже, визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками за рахунок відповідача АТ «Криворіжгаз» буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав незаконними дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу в будинку позивачів, і сприймає доводи скаржника, як необґрунтовані, та такі, що фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, відповідно, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного Товариства «Оператор Газорозподільної Системи «Криворіжгаз»,залишити без задоволення..

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: