Провадження № 22-ц/824/9260/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 25 березня 2019 року близько 09-00 години на вул.Академіка Булаховського 5 у м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen» р.н. НОМЕР_1 під її керуваннямта автомобіля «Renault» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який, керуючи автомобілем «Renault» та порушивши п.10.2 ПДР, при виїзді з прилеглої території будинку, не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen» під керуванням позивачки, внаслідок чогодопустив зіткнення з цим автомобілем. Вина відповідача ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 10 квітня 2019 року. Автомобіль «Renault» р.н. НОМЕР_2 належить відповідачу ОСОБА_3 .

Вказувала, що внаслідок ДТП належний їй автомобіль «Volkswagen» отримав механічні пошкодження. Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності № 235-2019 від 03 травня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen» склала 56397,91 грн.

За полісом обов`язкового страхування № 103484083 цивільна відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яке на виконання своїх обов`язків виплатило їй страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 41592,69 грн. Вважає, що відповідач як винуватець ДТП має відшкодувати їй залишок матеріального збитку не покритого страховим відшкодуванням у сумі 18341,84 грн., яку вона додатково сплатила за ремонт, за винятком отриманої нею франшизи 1000 грн. Окрім того, внаслідок пошкодження автомобіля вона не мала змоги ним користуватися, що призвело до порушення звичного ритму життя та витрати нею додаткових

- 2 -

коштів, чим їй завдано моральної шкоди, розмір якої визначила у сумі 10000 грн. У зв`язку з наведеним просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 17341, 84 грн., моральнушкодуу розмірі 10000 грн.та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 24 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, третя особа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність і необгрунтованість рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд незаконно звільнив відповідача від обов`язку відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Суд не застосував норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним і який передбачає відшкодування страховиком витрат, пов`язаних з ремонтом автомобіля, виключно з урахуваннням зносу. А відшкодування різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди закон покладає на винуватця ДТП. Суд не врахував чисельну судову практику з цього приводу, зокрема постанови Верховного Суду: від 18 вересня 2019 року у справі № 750/12904/16, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/7209/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 757/7858/16, від21 серпня 2019 року у справі № 465/970/16, де суди покладають відшкодування різниці між страховою виплатою і фактичним розміром на особу, яка завдала шкоди. Суд невірно застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та дав невірну оцінку таким поняттям як сума страхового відшкодування та ліміт відповідальності страховика.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками отримана їх представником адвокатом Кучеруком М.В. 18 липня 2020 року) відзив на апеляційну скаргу до суду не подали.

Позивачка правом на подання відзиву не скористалась.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 27341,84 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за

- 3 -

наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 березня 2019 року близько 09-00 години на вул.Академіка Булаховського 5 у м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen» р.н. НОМЕР_1 під керуваннямпозивачки ОСОБА_1 та автомобіля «Renault» р.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 .

ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який, керуючи автомобілем «Renault» та виїжджаючи з прилеглої території будинку, не надав перевагу у русі автомобілю «Volkswagen» під керуванням позивачки, порушивши п.10.2 ПДР та допустившизіткнення із автомобілем «Volkswagen», внаслідок чого вказаний автомобіль був пошкоджений.

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 10 квітня 2019 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» № 235-2019 від 03 травня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen» з урахуванням зносу склала 42592,69 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 56397,91 грн.

Також, судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування № 103484083 з лімітом відповідальності 100000 грн., розміром франшизи 1000 грн. та терміном дії полісу до 10 січня 2020 року. Страховик ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на виконання своїх обов`язків виплатив позивачці страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за мінусом франшизи в розмірі 41592,69 грн., відповідно до вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогв частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю обов`язку по відшкодуванню шкоди у відповідача ОСОБА_2 .

При цьому суд виходив з того, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування

- 4 -

цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»з лімітом відповідальності за майнову шкоду у розмірі 100000 грн., а тому саме за рахунок страховика має відбуватися підлягає відшкодування шкоди потерпілій особі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Вирішуючи спір, суд не врахував особливості відшкодування шкоди, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, згідно зі ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) згідно п.п.2.4, 8.3 якої вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коєфіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст.1194 ЦК України покладає на винуватця ДТП обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду: від 18 вересня 2019 року у справі № 750/12904/16, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/7209/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 757/7858/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 465/970/16, де Верховний Суд зазначив про необхідність відшкодування різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди особою, яка завдала шкоди.

В даному випадку суд першої інстанції помилково ототожнив ліміт відповідальності страховика 100000 грн. із розміром страхової виплати, яка визначається у розмірі і порядку встановленому законом з урахуванням зносу (п.1 ст.22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») і не може її перевищувати.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки посилаючись на вказані обставини позивачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди та її розмір.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального

- 5 -

права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмовиу відшкодування матеріальної шкоди ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом незаперечно встановлено, що з вини відповідача ОСОБА_2 внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки та скоєнні ДТП позивачці завдано матеріальну шкоду, а тому саме він має нести відповідальність за завдану шкоду у розмірі не покритому страховкою.

Позивачкою заявлено вимоги про стягнення на відшкодування матеріальної шкоди 17341,84 грн., які не знайшли свого підтвердження.

Як вище вказувалося, згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» № 235-2019 від 03 травня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen» з урахуванням зносу склала 42592,69 грн., а вартість відновлювального ремонту сатновить 56397,91 грн.

Страховиком виплачено відшкодування у прзмірі 41592,69 грн. і відповідачем ОСОБА_2 сплачена франшиза у розмірі 1000 грн. Отже, сума яка підлягає стягненню на користь позивачки становить 13805,22 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди в сумі 17341,84 грн., як такі, що не знайшли свого підтвердження з викладених вище підстав. Відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що позивачкою не спростовано звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» № 235-2019 від 03 травня 2019 року про вартість відновлювального ремонту.

Вимоги позивачки про стягнення шкоди солідарно із винуватця ДТП ОСОБА_2 і власника автомобіля «Renault» ОСОБА_3 не грунутються на вимогах закону.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Отже, закон покладає відповідальність за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду саме на володільця транспортного засобу, під яким розуміється особа, якій належить

- 6 -

право володіти і користуватися цим засобом.

Аналогічні роз`яснення містить п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно абзацу 2 якого якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

З матеріалів справи, зокрема із складеної ДАІ довідки № 74366136 про ДТП, вбачається, що володільцем автомобіля «Wolkswagen Passat» на момент ДТП був відповідач ОСОБА_2 , який керував автомобілем на відповідній правовій підставі, бо мав посвідчення водія і реєстраційний документ на автомобіль і який має нести відповідальність за завдану шкоду.

В іншій частині щодо відмови у відшкодування моральної шкоди суд залишає рішення без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із скасуванням судового рішення суд покладає на відповідача ОСОБА_2 судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідача ОСОБА_2 витрати ПрАТ «СК «Арсенал Страхуваня» по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 квітня 2020 року в частині відмови у відшкодування матеріальної шкоди скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відшкодування шкоди у розмірі 13805 гивень 22 коп. та судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп.

В іншій частині щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (місцезнаходження:03056, м.Київ, вул.Борщагівсьа 154, ) судовий збір

- 7 -

за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 гривні 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: