ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2020 року м. Харків

Справа № 638/9179/20

Провадження № 22-ц/818/4628/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1

Боржник: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення грошового боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 липня 2020 року, постановлену суддею Штих Т.В., -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі договору позики суму грошового боргу 180 000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 липня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення грошового боргу з ОСОБА_2 .

Ухвала суду мотивована тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також просить постановити окрему ухвалу через порушення судом порядку та строків наказного провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що боржником за заявою ОСОБА_1 є фізична особа - підприємець і тому у даному випадку застосовується частина 4 статті 165 ЦПК України, а не частина 5 статті 165 ЦПК України. Суд, звертаючись до адресно-довідкового бюро, а не до ЄДР порушив права заявника на належний та своєчасний розгляд його заяви.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі договору позики суму грошового боргу 180 000 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 додано копію договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за даними якого місцезнаходження фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу, виходив з того, що частиною 9 статті 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 165 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд першої інстанції, незважаючи на ці вимоги, помилково, керуючись ч. 5 ст. 165 ЦПК України, звернувся до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника. І оскільки фізична особа ОСОБА_2 не зареєстрований за зазначеним місцезнаходженням у заяві про видачу судового наказу відмовив у видачі наказу, тоді як заявник просив видати судовий наказ стосовно фізичної особи-підприємця, а не фізичної особи.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав відсутності інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять жодних відомостей про перевірку судом зазначеного у заяві місцезнаходження боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Без вчинення відповідних дій, передбачених ч. 4 ст. 165 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, а тому ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 липня 2020 року не може вважатись такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Клопотання ОСОБА_1 про вирішення питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги не може бути задоволено, оскільки розподіл судових витрат між сторонами вирішується судом за результатами розгляду заяви по суті заявлених вимог. Наразі розглянуто процесуальне питання.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 липня 2020 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина