Справа № 149/1627/19
Провадження № 22-ц/801/356/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 рокуСправа № 149/1627/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю, Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Робак М. В. у м. Хмільник, повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року,-

в с т а н о в и в :

18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Хмільницьке» про визнання договору оренди землі недійсним.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , він є її спадкоємцем. За життя їй на праві власності належала земельна ділянка для сільськогосподарського товарного виробництва, яка перебувала в оренді у відповідача та яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . За життя під час отримання орендної плати мати позивача внаслідок неправомірних дій відповідача: обману, підписала договір оренди земельної ділянки (яку успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 ) від 18.08.2016 року, строком на сім років, вважаючи, що підписується за отриману орендну плату. тому позивач просив з цих підстав визнати укладений його матір`ю договір недійсним.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «Хмільницьке» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.08.2016 року відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено відсутність у ОСОБА_2 бажання продовжувати орендні відносини з ТОВ «Хмільницьке», та не надано доказів неправомірності дій відповідача піл час підписання померлою матір`ю позивача договору оренди земельної ділянки, про те, що вона вважала, що розписується у відомостях про отримання орендної плати, не надано.

Не погодившись з таким рішенням, 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, ОСОБА_2 не мала бажання укладати договір оренди земельної ділянки на новий строк. В силу свого похилого віку та стану здоров`я не усвідомлювала, що переукладає договір оренди землі, а не розписується за отримання орендної плати. Заявник зазначає, що ОСОБА_2 мала земельну ділянку, яка належала їй особисто і земельну ділянку, яку успадкувала після смерті чоловіка. Свою земельну ділянку вона по закінченню строку дії договору вирішала обробляти самостійно, що, на думку позивача, також свідчить про те. що вона не бажала передати в оренду і успадковану після смерті чоловіка земельну ділянку. Також посилається на те, що суд першої інстанції невірно оцінив показання свідків, допитаних у судовому зсіданні.

23 січня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ «Хмільницьке», в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року залишити без змін. Заявник посилається на те, що позивачем не на надано доказів про умисне введення в оману померлої матері позивача під час укладення договору оренди від 18 серпня 2016 року. Водночас заявник звертає увагу суду, що позивач посилається на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 , однак в той же час не надав доказів, що вона була обмежено дієздатною особою або визнаною недієздатною, а тому мала повну цивільну дієздатність та усвідомлювала значення своїх дій.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Поворознюк Б. М. підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити, представник ТОВ «Хмільницьке» адвокат Семко Ю. А. просив відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-між ОСОБА_3 та ТОВ Агрофірма «Україна Порик» 21.01.2008 року укладено договір оренди земельної ділянки, площею 1,85 га, що розташована на території Порицької сільської ради (а.с.13,14), яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 02.12.2002 року (а. с. 12);

-ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9), після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_2 (а. с. 10, 15-17);

-18.08.2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Хмільницьке» укладено договір оренди успадкованої земельної ділянки (копія договору на а. с. 18-23)

-ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а. с. 24), після її смерті спадщину прийняв позивач ОСОБА_1 (а. с. 25,39-42)

Між сторонами виник спір з приводу визнання договору оренди землі недійсним. Дані правовідносини врегульовано нормами Цивільного Кодексу України та Закону України «Про оренду землі»

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За правилами п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду Землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину (Постанов Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі №755/3903/17).

Отже, обов`язок доказування в таких справах покладено на позивача.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту введення відповідачем матері позивача в оману, для укладення з останньою договору оренди належної їй земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого про відмову у задоволенні позову, рішення місцевого суду є обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Хмільницького міськрайонного суду залишенню без змін.

Посилання у скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність фактів, які б доводили, що відповідач ввів в оману позивача щодо підписання договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, будь-яких об`єктивних даних, окрім тверджень позивача, матеріали справи не містять.

Також слід зазначити, що позивач не навів конкретних обставин щодо яких було, за його твердженням, введено в оману його покійну матір, та як ці істотні обставини змогли б вплинути на волю покійної щодо укладення правочину.

Оцінюючи посилання у апеляційній скарзі на невірну оцінку судом першої інстанції показань свідків, апеляційний суд зазначає наступне: свідок ОСОБА_4 стверджував, що він під час видачі натуроплати за оренду земельної ділянки підписав договір оренди належної йому цієї ж земельної ділянки на новий строк, а свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були очевидцями подій щодо укладання оспорюваного договору оренди. Таки чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що зміст показань свідків не містить обставин, які мають значенням для справи та не доводить наявність умислу у діях відповідача як іншої сторони правочину щодо введення в оману покійної матері позивача. Ці показання по факту є лише особистими судженнями тої чи іншої особи стосовно переказаних обставин зі слів позивача (покази зі слів інших осіб). Оцінка показанням свідків дана судом при ухваленні рішення у відповідності до положень статей 89, 90 ЦПК України.

Твердження позивача, що ОСОБА_2 підписуючи спірний договір, вважала, що підписує документ про отримання орендної плати, спростовується як змістом сторінки договору оренди № 726 від 18.08.2016 року, де містить підпис ОСОБА_2 як орендодавця ( а. с. 20 на звороті), так і змістом Акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 18.08.2016 року.

За життя, 01.02.2017 року, ОСОБА_2 зверталась до органів поліції щодо неправомірних дій посадових осіб ТОВ «Хмільницьке» з приводу відмови їй надати примірник спірного договору. З пояснень наданих працівникам поліції слідує, що їй працівниками ТОВ «Хмільницьке» пропонувалось укласти договір оренди спірної земельної ділянки, проте вона відмовилась, а пізніше дізналась, що оренду вказаної земельної ділянки продовжено. Проведеною перевіркою встановлено, що укладений між сторонами договір було передано на реєстрацію, тому не надано примірника заявниці (а. с. 28-33. Однак з того часу і до дня смерті, ОСОБА_2 не оспорювала укладений нею договір оренди.(19.12.2018 року))

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук

Повне судове рішення складено 21.02.2020 року