Справа № 453/1202/17 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/748/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року по справі за заявою Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 453/1202/17, провадження № 2/453/135/18, за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про виплату усіх сум, котра належить працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 08.11.2017 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на свою користь компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 02.01.2017 року по 19.06.2017 року у розмірі 2 680 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 149 895 грн. 20 коп.. Судові витрати у справі позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 04.06.2018 року, з урахуванням ухвали, постановленої 23.04.2019 року про виправлення описки у цьому рішенні, у цивільній справі № 453/1202/17 (провадження № 2/453/135/18) за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про виплату усіх сум, котра належать працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнено з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за період з 02.01.2017 року по 19.06.2017 року у розмірі 2 680 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки з остаточним розрахунком у розмірі 149 895 грн. 20 коп.. Вирішено питання судових витрат у справі.

Відповідач просив ухвалити додаткове рішення у вищевказаній цивільній справі в силу виникнення труднощів у його виконанні, зокрема відповідач просить зазначити точну грошову суму компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за період з 02.01.2017 року по 19.06.2017 року та точну грошову суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присуджені до стягнення з відповідача Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, а саме вказати, що такі суми у розмірі 2 680 грн. 70 коп. та 149 895 грн. 20 коп. визначені без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року у задоволенні заяви Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 453/1202/17, провадження № 2/453/135/18, за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про виплату усіх сум, котра належить працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, - відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Покликається на те, що відповідач повинен був доплатити 29 229, 57 грн. а не звертатися до суду із заявою про винесення додатково рішення, Сколівський районний суд Львівської області в своїй ухвалі в мотивувальній частині фактично дозволив Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України не виконувати рішення Львівського апеляційного суду від 22.10.2019 року, тим самим порушуючи ст.. 374 ЦПК України.

Просить суд змінити мотивувальну частину ухвали та виключити з тексту мотивувальної частини ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року останній абзац сторінки 3 та перше речення абзац 1 сторінки 4.

25 травня 2020 року Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України подав відзив на апеляційну скаргу.

Представник інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України в судове засіданні апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи,тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 04.06.2018 року стягнено з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за період з 02.01.2017 року по 19.06.2017 року у розмірі 2 680 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки з остаточним розрахунком у розмірі 149 895 грн. 20 коп. Вирішено питання судових витрат у справі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18.12.2018 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року залишено без змін.

На виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року видано виконавчі листи, про стягнення з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період 02.01.2017 року по 19.06.2017 року у сумі 2680 грн. 70 коп., середнього заробітку за час затримки з остаточним розрахунком у сумі 149895 грн. 20 коп. та про стягнення з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

30 січня 2019 року Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 2 680 грн. 70 коп. на виконання судового рішення у частині компенсації за дні невикористаної відпустки, а 04.04.2019 року перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 120665 грн. 63 коп. на виконання судового рішення у частині стягнення середнього заробітку за час затримки.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області, постановленою 25.07.2019 року у цивільній справі № 453/1202/17, задоволено заяву Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України про визнання виконавчого листа про стягнення середнього заробітку за час затримки з остаточним розрахунком у розмірі 149 895 грн. 20 коп. таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий лист № 453/1202/17, виданий 30.01.2019 року Сколівським районним судом Львівської області на примусове виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 04.06.2018 року у цивільній справі № 453/1202/17, провадження 2/453/135/18, за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про виплату усіх сум, котра належать працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У задоволенні заяви Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України про роз`яснення рішення суду, відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду, винесеною 22.10.2019 року у вищевказаній справі ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 25.07.2019 року у частині задоволення заяви Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про визнання виконавчого листа про стягнення середнього заробітку за час затримки з остаточним розрахунком у розмірі 149 895 грн. 20 коп. таким, що не підлягає виконанню, скасовано та постановлено у цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

При винесення постанови від 22.10.2019 року судом у даній справі встановлено, що рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року відповідачем виконано добровільно, зокрема 30.01.2019 року відповідачем перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 2 680 грн. 70 коп. на виконання судового рішення у частині компенсації за дні невикористаної відпустки, а 04.04.2019 року відповідачем перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 120 665 грн. 63 коп. на виконання судового рішення у частині стягнення середнього заробітку за час затримки. При цьому, заявником на виконання положень розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України здійснено оподаткування суми середнього заробітку за час затримки 149 895,20 грн. у виді податку з доходів фізичних осіб та військового збору 26 981 грн. 14 коп. та 2 248 грн. 43 коп. відповідно, а всього 29 229 грн. 57 коп. (149 895 грн. 20 коп. 2 248 грн. 43 коп. 26 981 грн. 14 коп. = 120 665 грн. 63 коп.).

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що минули строки, визначені ч. 2 ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення суду у зв`язку із добровільним виконанням рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає і рішенні суду.

Державна фіскальна служба України у листі від 09.03.2016 р. № 665/4/99-99-17-03-03-13 зазначила, що відповідно до пп. 14.1.48 ПКУ, заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні й компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового наймузгідно із законом.

Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму, такий дохід обкладається ПДФО за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи.

Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу, перерахувати їх до бюджету та відобразити виплату у формі № 1ДФ.

Суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, слід класифікувати як інші доходи, відповідно до п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, оскільки між роботодавцем і колишнім працівником уже відсутні трудові відносини. При цьому, визначення виду доходу впливає на його відображення у податковому розрахунку 1-ДФ, а інші доходи зазначаються за ознакою «127». Оскільки об`єкти оподаткування військового збору фактично дублюють об`єкти оподаткування податку на доходи фізичних осіб, то із даного доходу утримується також військовий збір, за ставкою 1, 5 %, відповідно до п. 161 Перехідних положень Податкового кодексу України. Ставка податку на доходи фізичних осіб, згідно із ст. 167 зазначеного Кодексу, на суму середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника становить 18%.

Схожі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 та у справі № 369/10046/18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Оскільки Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України рішення суду виконано добровільно, перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 2 680 грн. 70 коп. та кошти у сумі 120 665 грн. 63 коп., суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення минув.

Доводи апеляційної скарги, що позиція суду першої інстанції суперечить постанові Львівського апеляційного суду від 22.10.2019 року колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказана постанова не є обов`язковою для застосування. Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи міститься копія постанови Львівського апеляційного суду від 14.11.2019 року у справі № 453/1200/17, провадження № 6/453/26/19, в аналогічній справі, де позивачем була дружина ОСОБА_1 , в якій викладено протилежні висновки.

Відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції а тому до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01.09.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.