Номер провадження: 22-ц/813/7555/20
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 червня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

04 травня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13.04.2020 року становить 81013,44 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 5912,80 грн., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 5912,80 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 1589,97 грн., нарахована пеня -69 176,70 грн., нараховано комісії 0,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф /фіксована частина/, 3833, 97 грн. штраф /процентна складова/, та судові витрати в сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 11.05.2010 року. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому та друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Позивач зазначив, що він відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09 червня 2020 року у позовних вимогах АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.05.2010 року було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 червня 2020 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

При цьому апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

15 вересня 2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Стороженка О.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, де представник зазначив, що вважає рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 червня 2020 рокузаконним та обґрунтованим, винесеним із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.

У зв`язку з цим просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без задоволення(а.с. 211-219).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 05.10.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 05.10.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копії ухвал про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 97-99).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивачем не недано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредиту саме у розмірі 2500 грн., не підтверджено згоди на зміну умов договору шляхом збільшення ліміту до 36000 грн., які б містили підпис відповідача, відсутні докази відкриття карткових рахунків та отримання кредитних карток у хронологічному порядку, починаючи з 11.05.2010 року по 13.04.2020 року, взагалі відсутні відомості про належне або неналежне виконання зобов`язань відповідачем по поверненню кредиту, процентів та інших платежів у період з 11.05.2010 року по 16.10.2015 року, є розбіжності в довідках про надані картки, тому неможливо встановити реальний розмір заборгованості, нарахованих відсотків та інших платежів, з врахуванням періоду з 2010 року по 2020 рік, загальну суму погашення, та пільги учасника АТО.

Крім того, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору та узгоджених між сторонами істотних умов договору, які є обов`язковими, а також відсутні первинні документи, що є належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості.

При цьому, суд обґрунтовано керувався правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 11.05.2010 року.

У вказаній Анкеті-заяві відповідач лише погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Більше того, в Анкеті-заяві відповідача ОСОБА_1 від 11.05.2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що відповідач підписанням цієї Анкети-заяви у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРАВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет та які разом із Пам`яткою клієнта, Тарифами, складають між ним та позивачем договір банківського обслуговування.

Також із вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача, зокрема його прізвище, дата народження, ідентифікаційний номер, реквізити паспорту, адреса місце проживання, сімейний стан, бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна», зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» в розмірі 2500 грн., дата та підпис відповідача (а.с.23).

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду копію Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11.05.2010 року (а.с. 23), копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 26), копію витягу з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 25-48), копію паспорта відповідача (а.с. 51) та розрахунок заборгованості (а.с. 8-16), копію виписки по рахунку (а.с. 17-20), а також довідку б/н та дати щодо інформації про надані ОСОБА_1 кредитні картки за договором № б/н від 11.05.10р. (а.с. 21), довідку б/н та дати про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки № 2683213, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 22).

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 04.12.2018 року АТ КБ «ПРАВАТБАНК» вже звертався до Київського районного суду м.Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.05.2010 року, посилаючись на те, що загальна заборгованість відповідача станом на 26.09.2018 року складає 152 053,99 грн., однак просили стягнути частину заборгованості у розмірі 116 904,10 грн.

Однак, 15.05.2019 року позовну заяву АТ КБ «ПРАВАТБАНК» було залишено без розгляду ухвалою Київського районного суду м.Одеси, у зв`язку з повторною неявкою представника банка у судове засідання без поважних причин.

Незважаючи на це, 04.05.2020 року АТ КБ «ПРАВАТБАНК» повторно звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.05.2020 року станом на 13.04.2020 року в розмірі 81 013,44 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що до позову додано два розрахунки заборгованості, розрахунок у період з 16.10.2015 року по 30.09.2019 року, в якому зазначено, що відповідачем погашено заборгованості за поточним тілом кредиту - 37136,50; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту -94603,73; погашено заборгованості по пені - 48142,85грн., що складає загальну суму погашення 179883,08 грн., проте існує заборгованість за простроченим тілом кредиту - 22171,28 грн., заборгованість за нараховану пеню за прострочене зобов`язання - 69176,79 грн., що складає загальну заборгованість - 91347,98 грн. (а.с.15).

Крім того, надано розрахунок заборгованості за період з 01.10.2019 року по 13.04.2020 року, в якому зазначено, що відповідачем погашено 16 258,48 грн., однак є заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 5912,80 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 1589,97 грн., заборгованість по пені -69176,79 грн., штраф /фіксована частина/ -500,00 грн., штраф /процентна складова/ 3833,97 грн. (а.с.16).

Таким чином, загальний розмір погашення кредиту відповідачем ОСОБА_1 по договору № б/н від 11.05.2010 року станом на 13.04.2020 року становить суму 196 141,56 грн., що значно перевищує встановлений кредитний ліміт - 2500 грн., та навіть збільшений кредитний ліміт до 36000 грн. Тобто відповідачу було нараховано відсотки за завищеною процентною ставкою, яку не було встановлено ні в Анкеті-заяві, ні в інших документах доданих банком до позову

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору та узгоджених між сторонами істотних умов договору, які є обов`язковими, а також відсутні первинні документи, що є належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання Анкети-заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.05.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.05.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, то суд обґрунтовано не взяв їх до уваги, як доказ правомірності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком надані належні та допустимі докази по справі та надана виписка про рух коштів, що є первинним документом, апеляційним судом оцінюються критично, виходячи з наступного.

Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Крім того, наданий розрахунок заборгованості не містить даних стосовно реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Більше того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

До апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучив копію довідки про умови кредитування з підписом ОСОБА_1 , із якої слідує, що він був ознайомлений з умовами щодо сплати пені та штрафів.

Разом з тим, частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав доказів об`єктивної неможливості подання суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги документів.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 5).

Відтак, долучені до апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази не підлягають прийняттю і дослідженню апеляційним судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра