РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/2432/19

Провадження № 22-ц/4815/963/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

апелянт, скаржник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються головний державний виконавець Здолбунівського

районного відділу ДВС Західного міжрегіонального

управління Міністерства юстиції (м. Львів)

Владімірова Ганна Олександрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2020 року у складі судді Шуляка А.С., постановлену в м. Здолбунові Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту ухвали відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової Ганни Олександрівни. Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Здолбунівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 06 серпня 2019 року і до досягнення ними повноліття.

11 червня 2020 року головним державним виконавцем Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відносно нього було винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю,пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Підставою для винесення вказаних постанов було те, що на час їх винесення була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Проте на час винесення оскаржуваних постанов заборгованості зі сплати аліментів, яка перевищувала суму відповідних платежів за шість місяців не було, оскільки ним 12.12.2019р. було сплачено аліменти в сумі 14000грн. та 30 січня 2020 року в сумі 2800грн., а отже підстав для винесення оскаржуваних не було. Просив суд визнати зазначені постанови державного виконавця неправомірними та їх скасувати.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження порушення прав заявника діями державного виконавця, які були вжиті останнім в порядку здійснення свої повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевим судом не досліджено та не враховано обставин справи, що мають суттєве значення для вирішення скарги, а саме: заборгованість зі сплати аліментів дійсно існує, проте не за шість місяців, як вказав державний виконавець у постановах, а за 4 місяці; сума заборгованості складає не 13 458,00 грн, а 11 000,00 грн. Акцентує увагу на тому, що доказів на підтвердження його ухилення від виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів, державним виконавцем не встановлено. Додає, що ухилення з його боку відсутнє, оскільки рішення суду про стягнення аліментів було ухвалене 13.11.2019 року, а вже 12.12.2019 року він перевів на рахунок стягувача 14 000,00 гривень, тобто суму за п`ять місяців, що минули, в січні 2020 року переведено ще 2800 грн.. Зазначає, що заборгованість за лютий, березень, квітень, травень 2020 року виникла не з його вини, а внаслідок впровадження карантинних заходів по всій території України, що вплинуло на його підприємницьку діяльність: його робоче місце було закрито і жодних доходів у цей період він не отримував. Покликається на положення ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає ухилення боржника від виконання зобов`язання як свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання покладеного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві Здолбунівський районний відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 06 серпня 2019 року і до досягнення ними повноліття.

На виконання вказаного рішення Здолбунівським районним судом Рівненської області 16 грудня 2019 року видано виконавчий лист.

24 грудня 2019 року державним головним виконавцем Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60933349.

У зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, на підставі ст.18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Владіміровою А. О. 11 червня 2020 року було винесено постанови:

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною третьою ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік дій, які має право вчиняти виконавець під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів державним виконавцем надано розрахунок заборгованості від 11 червня 2020 року, з якого вбачається, що сума сукупного розміру заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить чотири місці.

Цей факт також підтверджує і сам скаржник в апеляційній скарзі, при цьому зазначаючи, що заборгованість за такий період не є підставою для застосування щодо нього обмежувальних постанов, оскільки його боку відсутній факт ухилення від виконання судового рішення, а також період невиконання зобов`язання є недостатнім для застосування таких заходів з боку державного виконавця, вважаючи, що підставою до винесення зазначених постанов могла б стати заборгованість зі сплати аліментів за шість місяців.

Такі покликання апелянта відхиляються апеляційним судом з міркувань їх необґрунтованості нормами закону і невідповідності останнім. Так, частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця винести щодо боржника оскаржувані постанови при умові наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Вищезазначеним розрахунком підтверджено, що заборгованість утворилася саме за чотири місяці, а тому державний виконавець мав усі передбачені законом підстави та обов`язок винести оскаржувані постанови.

Що стосується доводів скаржника про те, що з його боку відсутнє ухилення від виконання своїх зобов`язань, а заборгованість зумовлена запровадженням карантинних заходів, які вплинули на його підприємницьку діяльність, то вони судом оцінюються критично. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантинні заходи в Україні були введені 11 березня 2020 року та продовжені до 31 липня 2020 року, тоді як матеріали справи свідчать, що заборгованість виникла ще до настання карантину, а під час його дії в червні 2020 року боржником було сплачено суму на погашення аліментної заборгованості.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що оскаржувані постанови, винесені державним виконавцем стосовно ОСОБА_2 носять тимчасовий характер до виконання останнім своїх зобов`язань по сплаті аліментів за судовим рішенням.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б заслуговували на увагу і спростовували висновки суду першої інстанції апелянтом не надано. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.