КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року місто Київ

справа №756/10778/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., повний текст рішення складено 19 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2019 року позивач звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 серпня 2019 року і до повноліття дитини.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона мала фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_1 з 2012 року по 2018 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що він відповідно до судового наказу, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 31 березня 2020 року сплачує аліменти на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку ( доходу ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з дня пред`явлення заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказував, що він починаючи з 30 березня 2020 року проживає окремо від дружини ОСОБА_5 та дітей, які народжені у шлюбі, за місцем постійної реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 та на його утримання знаходиться матір пенсійного віку ОСОБА_7 .

Зазначав, що згідно наказу №491 К від 31 березня 2020 року виданого ПАТ «Оболонь» він був звільнений за угодою сторін з посади водія навантажувача на підставі п.1 ст. 36 КЗпП, а тому він не отримує регулярну заробітну плату.

Посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що станом на 10 квітня 2020 року він зареєстрований в центрі зайнятості, як безробітний, а стягнення аліментів у розмірі, який заявлений позивачем ставить його у скрутне матеріальне становище.

19 серпня 2020 року позивач подала до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначала, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що вона мала фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_1 з 2012 року по 2018 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Батьком малолітнього ОСОБА_4 записано відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 23жовтня 2013року.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що він не є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив призначити судову молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи є відповідач батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-396-2019 від 20 січня 2020 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 практично доведено.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), оскільки є працездатним, має рухоме та нерухоме майно.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача позов визнав частково та вказував на те, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 31 серпня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Від зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16 вересня 2019 року депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_8 складено акт обстеження фактичного проживання осіб за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обстеження встанволено, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_9 , 1951 року народження, ОСОБА_5 , 1981 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження, ОСОБА_6 , 2015 року народження. Відповідач за вказаною адресою не зареєстрований, але проживає з дружиною та дітьми. Місце його реєстрації: АДРЕСА_1 . Зі слів заявниці, діти перебувають на утриманні батька ОСОБА_1 , даний факт також підтверджують сусіди.

31 березня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з дня пред`явлення заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На виконання вказаного судового наказу відповідач з березня 2020 року перераховує ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1500 грн. на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується чеками ПАТ «Укрпошта».

З трудової книжки відповідача ОСОБА_1 вбачається, що 31 березня 2020 року його було звільнено з ПрАТ «Оболонь» за угодою сторін ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №491к від 31 березня 2020 року.

Згідно довідки Баришівської районної філії Київського обласного центру зайнятості від 17 квітня 2020 року відповідач ОСОБА_1 станом на 10 квітня 2020 року зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний.

Як вбачається з довідки виконкому Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області від 23 квітня 2020 року №173 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність заробітку (доходу) не звільняє ОСОБА_1 , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_4 та враховує, що дитина має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти на утримання сина не врахував, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу у розмірі, який просить позивач та надав невірну оцінку посиланням відповідача на те, що на його утриманні знаходяться ще двоє малолітніх дітей.

Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України, те, що на утриманні відповідача знаходиться ще двоє малолітніх дітей, на утримання яких він сплачує аліменти та вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є завищеним.

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дитини, що з відповідача на двох інших дітей стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), колегія суддів вважає вірним зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_7 колегія суддів відхиляє, оскільки доказів того, що ОСОБА_1 несе будь-які витрати на утримання матері матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) колегія суддів вважає недоведеним.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру частки аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2020 року в частині визначення розміру частки аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 змінити, зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частину усіх видів його заробітку (доходу).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: