Провадження № 22ц-824/9535/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

13 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київськіелектромережі» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року представник ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 16 січня 2016 року за місцем проживання відповідача по АДРЕСА_1 , працівниками ПАТ «Київенерго» було виявлено факт порушення ПКЕЕН шляхом самовільного підключення до електричних мереж струмоприймачів без укладання договору про постачання електричної енергії та було складено акт про порушення № 46499, підписаний представниками постачальника електричної енергії та відповідачем ОСОБА_1

17 лютого 2016 року на засіданні комісії ПАТ «Київенерго» за участю ОСОБА_1 було розглянуто вказаний акт та вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням правил відповідно до п. 3.5 Методики розрахунку обсягу та вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН, вартість якої склала 53 191, 16 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 відмовляється добровільно сплачувати зазначену суму коштів, просив стягнути з відповідача на його користь вартість не облікованої електричної енергії в розмірі 53 591, 16 грн. та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача вартість не облікованої електричної енергії в розмірі 53 591, 16 грн. та 1600, 00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що судом не враховано того, що факт самовільного підключення до електричної мережі був виявлений працівниками позивача по АДРЕСА_2 , однак він проживає по АДРЕСА_2 , і будь-яких доказів проведення позивачем перевірки по АДРЕСА_2 у матеріалах справи немає, через що, на його думку, позивачем не було доведено факту порушення ним ПКЕЕН за адресою свого місця проживання, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено порушення ПКЕЕН шляхом самовільного підключення до електричної мережі, при цьому відповідач не звертався до позивача у встановленому законом порядку із вимогою про укладення договору про користування електричної енергією, внаслідок чого було нараховано 53 591, 16 грн. заборгованості, яка відповідачем не погашена і не спростована, через що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , однак право власності на зазначений будинок не зареєстровано.

Зі змісту наказу № 135 від 27 лютого 1991 року вбачається, що ОСОБА_1 виділено земельну ділянку в розмірі 0, 12 га під садибу в АДРЕСА_2 з присадибного фонду радгоспу.

16 січня 2016 року за адресою місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 працівниками ПАТ «Київенерго» було виявлено факт порушення п.п. 3, 9, 18, 32:ПКЕЕН, зокрема самовільного підключення до електричних мереж без укладання договору про постачання електричної енергії.

На підставі виявленого порушення, 16 січня 2016 року складено акт про порушення № 46499, підписаний представниками постачальника електричної енергії та споживачем ОСОБА_1 , при цьому у акті вказано, що порушення споживачем ПКЕЕН виявлено за адресою « АДРЕСА_1 », однак будь-яких зауважень щодо змісту складеного акту, зокрема і адреси, за якою виявлено порушення, правильності вказаних даних та обставин, ОСОБА_1 зазначено не було (а.с.10).

З копії додатку до акту про порушення № 46499 від 16 січня 2016 року вбачаєься, що при обстеженні даної адреси по АДРЕСА_1 було виявлено порушення ПКЕЕН шляхом самовільного підключення до електричних мереж без укладення договору про постачання електричної енергії, при цьому житловий будинок не введений в експлуатацію, тому особовий рахунок на споживача відкрити неможливо (а.с.16).

17 лютого 2016 року на засіданні комісії ПАТ «Київенерго» по розгляду акта про порушення ПКЕЕН № 46499 від 16 січня 2016 року за участю ОСОБА_1 , було розглянуто вказаний акт та вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням правил, відповідно до п. 3.5 Методики розрахунку обсягу та вартості електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН, затвердженої постановою № 562 Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20 червня 2006 року, вартість якої склала 53 191, 16 грн. Нарахування проведено за період з 17 січня 2015 року по день виявлення порушення (складення акту).

У вказаному протоколі адреса споживача також зазначена як «приватний будинок, АДРЕСА_1 » (а.с.13). Будь-яких зауважень щодо повноти та правильності даних, викладених в протоколі, зокрема адреси споживача, ОСОБА_2 зазначено не було.

З матеріалів справи також вбачається, що працівниками ПАТ «Київенерго» направлялися листи ОСОБА_1 про те, що працівниками СВП «Київські електричні мережі» по вул. Любомирська, 36/1 було виявлено порушення ПКЕЕН, про що складено акт № 46499, та повідомлено про необхідність сплати визначеної заборгованості (а.с.18-21).

Згідно з пунктом 42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

У пункті 48 Правил користування електричною енергією зазначено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за порушення Правил, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Відповідно до положень п. 53 ПКЕЕН, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови побутового споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.

Пункт 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 р. № 122, встановлює, що обсяг електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил, визначається за величиною розрахункового споживання електричної енергії протягом періоду порушення на підставі акта виявлених порушень, складеного відповідно до Методики.

Згідно ч. 4 ст. 26, ч. 2 ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» крадіжка електричної енергії, у тому числі пошкодження приладу обліку; порушення зазначених Правил, визначено як правопорушення в електроенергетиці і споживач електроенергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною енергією для населення, згідно з законодавством України.

Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дотримався принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, належним чином з`ясував усі обставини справи та дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не звернувся у встановленому законом порядку до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, натомість здійснив самовільне підключення свого будинку по АДРЕСА_1 , до електричних мереж енергопостачальника, що встановлено актом про порушення № 46499 від 16 січня 2016 року, який підписаний представниками постачальника електричної енергії та споживачем ОСОБА_1 , і будь-яких заперечень щодо правильності внесених даних та обставин, зафіксованих у цьому акті, зокрема щодо адреси, за якою були виявлені порушення ПКЕЕН, ОСОБА_1 не заявляв, розмір заборгованості відповідач також не спростував та, зважаючи на те, що позивачем належним чином доведені обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог, які в свою чергу відповідачем не спростовані, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що в акті про порушення ПКЕЕН № 46499 від 16 січня 2016 року зазначена неправильно зазначена назва вулиці, за якою розташований його будинок, через що, на його думку, відповідачем не доведено факту порушення ним ПКЕЕН, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем вказаний акт та рішення комісії щодо вирахування вартості необлікованої енергії не оскаржувалися, а при складанні вказаного акту і на засіданні комісії по розгляду цього акта ОСОБА_1 власних заперечень та зауважень щодо викладених в них даних та встановлених обставин, зокрема і щодо правильності назви вулиці, за якою виявлено порушення ПКЕЕН, не заявляв, чим виявив власну згоду із зазначеними обставинами, а сама по собі помилка у написанні адреси, за якою виявлено порушення ПКЕЕН, за наявності інших доказів у справі не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: