Справа № 487/7611/19
Провадження № 22ц/812/1444/20 Головуючий у 1-й інстанції Карташева Т.А.
Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 вересня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Коломієць В.В.,

із секретарем: Цуркан І.І.,

за участю: представника позивача Білої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Карташевої Т.А. в залі судових засідань в місті Миколаєві об 14 год. 05 хв. зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

у ПАТ «Банк Михайлівський»

Волков Олександр Юрійович

(далі Уповноважена особа Фонду Волков О.Ю.),

про стягнення збитків від інфляції та три відсотки річних

за прострочення грошового зобов`язання, та компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Уповноважена особа Фонду Волков О.Ю., в якому просила стягнути з Фонду матеріальні втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції за період з 15 липня 2016 року по 7 серпня 2019 року в розмірі 22 930 грн. 51 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 5 559 грн. 62 коп., а також компенсувати їй моральну шкоду від перенесених моральних страждань та хвилювань.

В обґрунтування позову посилалася на те, що була вкладником ПАТ «Банк Михайловський», але з часу віднесення банку до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації отримала належний їй вклад на суму 60 502 грн. 67 коп. з порушенням встановлених строків, внаслідок чого отримані кошти були знецінені.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2019 року за поданим ОСОБА_1 позовом відкрито провадження у цивільній справі та справа призначена до підготовчого засідання.

У письмовому відзиву представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважав вимоги позивача необґрунтованими з огляду на те, що Фонд повертає вкладникам гроші виключно у відповідності до порядку та процедури, встановленої спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не є боржником по відношенню до позивача, як вкладника, а тому не може нести відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у відповідності до положень статті 625 ЦК України.

20 грудня 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав клопотання про закриття провадження у цивільній справі з мотивів порушення позивачем судової юрисдикції.

29 січня 2020 року аналогічне клопотання подано Уповноваженою особою Фонду Волковим О.Ю.

На письмовий відзив та подані клопотання представником позивача надана письмова відповідь, у якій адвокат Біла О.І. зазначила, що вимоги позову пред`явлені не до неплатоспроможного банку, а виключно до Фонду, але його дії з ведення управлінської діяльності позивачем не оскаржуються, так як ставиться питання про стягнення сум у відповідності до положень статей 23, 625 ЦК України, що підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Посилалася на відповідну практику Верховного Суду.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2020 року провадження у цивільній справі закрито з підстав порушення судової юрисдикції у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Постановляючи судове рішення, суд першої інстанції посилався на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, та зазначив, що позовні вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних та компенсації моральної шкоди стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду, а тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду по справі скасувати, як таку, що не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначала про те, що питання щодо правомірності дій Фонду у поданому позові не порушувала, а тому спір, який виник між учасниками справи неможливо віднести до публічно-правового.

На обґрунтування таких доводів посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені ним у постанові від 30 січня 2019 року у справі №826/12003/16, за якими роз`яснено, що позови до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо ці вимоги не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відзивів на подану апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали заяви і перевіривши зазначені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у цивільній справі, місцевий суд керувався тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, так як спір, що виник між її учасниками, відноситься до адміністративної юрисдикції.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває своєю ухвалою провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається із змісту позову, який пред`явлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивачем ставиться питання щодо відшкодування Фондом на її користь сум в порядку статті 625 ЦК України та компенсації моральної шкоди.

Підставою для такого відшкодування позивач вважає дії відповідача, протиправність яких встановлена на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року щодо протиправності відмови включення інформації про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів.

Посилається на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу для відшкодування сум в порядку статті 625 ЦК України та компенсацію моральної шкоди.

Вказує про виплату Фондом на її користь вкладу в сумі 60 502 грн. 67 коп., та необхідність додаткового стягнення з Фонду збитків від інфляції на суму 22 930 грн. 51 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 5 559 грн. 62 коп., а також компенсації моральної шкоди, що заподіяна їй діями Фонду на суму 10 000 грн..

За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №761/10730/18, які застосовані судом першої інстанції по даній цивільній справі з підстав, передбачених частиною 4 статті 263 ЦПК України, визначено, що правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн. є публічно-правовим і пов`язаним з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Спір, що перевищує граничну суму відшкодування є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

З поданого ОСОБА_1 позову слідує, що нею пред`явлені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вимоги про відшкодування, які не перевищують граничну суму відшкодування в розмірі 200 000 грн., а тому такий спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За такого врахування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати ВС від 10 квітня 2019 року є правильним, так як ВП до них дійшла при розгляді питання про законність закриття провадження у цивільній справі за аналогічними обставинами, а тому висновок суду про необхідність закриття провадження у даній цивільній справі є вірним, а посилання на пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України є обґрунтованим.

Доводи апелянта з посилання на правові висновки, Великої Палати Верховного Суду, які висловлені ним у постанові від 30 січня 2019 року при розгляді справи №826/12003/16, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, так як: ці правові висновки висловлені ВП ВС при розгляді адміністративної справи за ухвалою про закриття провадження, а тому не підлягають врахуванню при розгляді даного спору. І по-друге, обставини адміністративної справи, яка знаходилася на розгляді Великої Палати не є аналогічними обставинам цивільної справи, яка знаходиться на розгляді у суді апеляційної інстанції, в тому числі у зв`язку з пред`явленням особою до Фонду в порядку адміністративного судочинства вимог щодо відшкодування на її користь сум, які перевищують 200 000 грн. встановленої граничної суми відшкодування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, так як ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, статті 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка є судовим рішенням.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

В.В. Коломієць