КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №939/726/20 головуючий у суді І інстанції: Унятицький Д.Є.
провадження №22-ц/824/9075/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про стягнення суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про стягнення суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у травні 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому страхових виплат за квітень та травень 2018 року. Однак відповідач відмовив йому. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року відповідача зобов`язано сплатити соціальну виплату за період з 01 квітня по 31 травня 2018 року в розмірі 18869,00 грн.. Відповідач виконав свої зобов`язання 04 грудня 2019 року. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань йому заподіяно збитки на загальну суму 2378,06 грн., що складається з інфляційних витрати в розмірі 2075,63 грн. та 3% річних за 195 днів прострочення в розмірі 302,43 грн.. Також внаслідок незаконних дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду на суму 30000,00 грн..

З урахування викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 2075,63 грн., 3% річних за 195 днів прострочення в розмірі 302,43 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн..

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про стягнення суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник посилається на положення ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України його вимоги повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та зазначив, що позов ОСОБА_1 відноситься до публічно-правових спорів, і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічноз`ясованихобставин, на якісторонипосилаються як на підставу своїхвимог і заперечень, підтверджених тимидоказами, якібулидосліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

У справі, що розглядається, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою, а основною - вимога про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ. При вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19.

Встановлено, що у квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про стягнення суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у травні 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому страхових виплат за квітень та травень 2018 року. Однак відповідач відмовив йому. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року відповідача зобов`язано сплатити соціальну виплату за період з 01 квітня по 31 травня 2018 року в розмірі 18869,00 грн.. Відповідач виконав свої зобов`язання 04 грудня 2019 року. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань йому заподіяно збитки на загальну суму 2378,06 грн., що складається з інфляційних витрати в розмірі 2075,63 грн. та 3% річних за 195 днів прострочення в розмірі 302,43 грн.. Також внаслідок незаконних дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду на суму 30000,00 грн..

З урахування викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в розмірі 2075,63 грн., 3% річних за 195 днів прострочення в розмірі 302,43 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн..

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, оскільки заявлені у позові вимоги із врахування повноважень відповідача є спором щодо стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Доводи апеляційної скарги про посилання на положення ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. А також, що відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України його вимоги повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки спростовуються висновком, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «07» жовтня 2020 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова
О.І. Сліпченко