ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 550/988/19

Провадження № 22-ц/818/1471/20

12 жовтня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Гірчака Андрія Миколайовича, який діє в інтересах приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 13 листопада 2019 року у складі судді Алтухової О.Ю.,

УСТАНОВИВ :

У липні 2019 року ОСОБА_2 , який діяв в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 50700,35 грн та витрат на оплату судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 101487, предметом якого є страхування автомобіля «VW Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 08.06.2016 у м. Харкові по вул. 50 років СРСР трапилася дорожньо транспортна пригода (надалі ДТП) за участю застрахованого автомобіля «VW Caddy» під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ 21093», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.09.2016 останнього було визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого виникла вищезазначена ДТП. На підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього позивач здійснив на користь ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування в розмірі 50700,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до вимог закону до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тому на адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, проте ОСОБА_1 станом на 26.06.2019 суму страхового відшкодування не повернув, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в судовому засіданні було встановлено, що шкода застрахованому позивачем автомобілю, була завдана особою, відповідальність якої також була застрахована. Коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Тому страховик, який має право зворотної вимоги до винної особи, повинен отримати відшкодування від страховика цієї особи, а не від неї самої.

В січні 2020 року Гірчак А.М., діючи в інтересах ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову і стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи позивачу у позові суд не звернув уваги на те, що ПрАТ «СК» ПЗУ Україна» належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Позивач самостійно обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення до особи, яка завдала шкоди, або до страховика, у якого така особа застрахувала свою відповідальність. Представник позивача неодноразово звертався до страхової компанії відповідача, а саме до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « ВУСО» з вимогами про відшкодування шкоди в порядку регресу, на які остання належним чином не відреагувала. Тому позов був пред`явлений безпосередньо до винної особи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, 30 вересня 2015 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та підприємством з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №101487 (надалі Договір Страхування). В пункті п`ять Договору Страхування визначений перелік застрахованих транспортних засобів згідно з Додатком №1 до особливих умов страхування. Строк дії договору вказаний з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 є «Імперіал Тобако Юкрейн» (а.с. 9).

Відповідно до Заяви про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО серії АМ №101487 вбачається, що в результаті дорожньо транспортної пригоди транспортний засіб «VW Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, під керуванням ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження. Компанію було повідомлено про подію телефоном. В розділі 2-ий учасник у відомостях про пошкоджений транспортний засіб вказаний автомобіль 2000 року випуску з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 (а.с.11-14).

З довідки №93341918 від 16.03.2017 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої ВДАІ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що 08 червня 2016 року об 11 годині 40 хвилин сталася ДТП: зіткнення автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та «VW Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Перевірка на стан сп`яніння обом водіям не проводилась через відсутність ознак сп`яніння (а.с.17-18).

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрите у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 27 вересня 2016 року (а.с.19-20).

Відповідно до Актуалізованого звіту №PZU/1585/16-168757 від 23 липня 2016 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість майнової шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «VW Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування ВТВ складає 25 239,29 грн, а вартість відновлювального ремонту - 52018,76 грн (а.с.24).

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (надалі Закон).

Відповідно до статей 3, 5 Закону метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( ст.6 Закону).

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом було встановлено,що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21093», 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 квітня 2016 року, серії АЕ № 9091191.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вказало відповідачем по справі ОСОБА_1 (а.с.95). І судова колегія погоджується з висновком суду про те, що боржником у деліктному зобов`язанні, що виникло між підприємством з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн» та ОСОБА_1 в межах суми страхового відшкодування виступає його страховик - ПрАТ СК «ВУСО».

Посилання апелянта на те, що йому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному і тому він на власний розсуд може обирати спосіб захисту порушеного права є не обґрунтованим, оскільки суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів звернення з відповідним позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (в порядку суброгації) до страховика ПрАТ СК « ВУСО». Тому звернення до суду з зазначеним позовом до застрахованої особи є передчасним.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції виконав свої обов`язки, визначені процесуальним законом (статті 263, 89 ЦПК України), повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи та надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційних скарг залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Гірчак Андрій Миколайович, який діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук