Справа №333/6202/19
Провадження №2/333/487/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2020 року м. Запоріжжя Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з заявою про визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що 30.09.1995 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено шлюб. 05.09.2009 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу 05.11.1996 року ОСОБА_3 на потреби подружжя було придбано 7/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.11.1996 року. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу від 05.11.1996 року 7/50 частин домоволодіння продані за 1647 гривень. Дані кошти, а саме 1647 гривень були накопичені позивачкою до шлюбу та в подальшому за усною домовленістю надані ОСОБА_3 для купівлі 7/50 частин домоволодіння для сумісного проживання сім?ї.

А тому позивач просить суд визнати за нею право власності на 7/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 950 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначив, що відповідач позов визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступними підставами.

За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, ч. 1ст. 71 СК Українивизначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Як встановлено у судовому засіданні сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.09.1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району міста Запоріжжя, актовий запис №518.

05.09.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 373.

Згідно договору купівлі-продажу від 05.11.1996 року ОСОБА_3 придбав 7/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Тобто, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано 7/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , тому слід визнати зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить Закону, не порушує прав сторін та інших осіб, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

На підставі вище викладеного, ст. ст.60,68,69-71 СК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України та керуючись ст.ст.4,10,49,76,95,141,206,258-259,264-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 7/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 950 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення складено і підписано суддею 07.09.2020 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Піх