Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/43/20

Провадження № 2/439/147/20

20 серпня 2020 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчук Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із укладенням шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_3 ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.07.2011 року у розмірі 12 511 грн. 88 коп.

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву №б/н від 01.07.2011, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/ складає Договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов п. 2.1.1.3.1. Договору.

Позивач зазначає, що Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 02.12.2019 утворилася заборгованість у розмірі 12511грн. 88коп., з яких: 76 грн. 47 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 76 грн. 88коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 11 грн. 34 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 11 352 грн. 08 коп. - нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 571 грн. 99коп. - штраф (процентна складова).

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

29.01.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив.

Відповідачем 25.03.2020 подано відзив на позовну заяву.

28.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача - Поптанич М.М. , подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позов підтримав, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представника відповідача - адвокат Богонос І.М., подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи, що від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їхній відсутності, неявка сторін та їхніх представників не перешкоджають вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих суду доказів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до наданої суду копії перекладу свідоцтва про шлюб (а.с. 60-61) ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у м. Берлін (), 30.01.2015.

Судом встановлено, що 01.07.2011 ОСОБА_3 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої погодилась з усіма її умовами, про що свідчить надана позивачем суду завірена копія такої заяви (а.с. 16).

До зазначеної копії Анкети-заяви Позивач додав завірену копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», «30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN387, ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , у якій міститься підпис особи (а.с. 17).

Окрім того, позивач надав суду роздрукований Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 18-34).

Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за договором №б/н від 01.07.2011 станом на 02.12.2019 становить 12511грн. 88коп., з яких: 76 грн. 47 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 76 грн. 88коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 11 грн. 34 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 11 352 грн. 08 коп. - нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 571 грн. 99коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 10-15).

Твердження відповідача, зазначені у відзиві на позов, про те, що вона сумнівається, чи підписувала Анкету-заяву від 01.07.2011, не можна вважати твердженням того, що вона не підписувала таку Анкету-заяву від 01.07.2011.

Відповідачка чітко і недвозначно не заявила суду про те, що вона не підписувала 01.07.2011 Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також не заявила про необхідність відмови у задоволенні позову з цих підстав. Натомість, відповідачкою заявлено про застосування строків позовної давності і відмови у задоволенні позову із підстави пропуску позивачем строку позовної давності, що передбачає визнання підставності позовних вимог, або їх частини.

Тому, суд вважає, що факт підписання ОСОБА_3 01.07.2011 Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не спростовано.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві позичальника від 01.07.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами та неустойку (штраф, пеню).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.07.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 15 років (п. 1.1.6.4 згаданих Умов) чи 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов у більш пізній редакції), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та,зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.07.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.01.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме такі висновки щодо застосування вищенаведених правових норм висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом першої інстанції.

Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені до позовної заяви, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети 01.07.2020. Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Надану суду копію «Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», «30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN387, ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 » від 01.07.2020, у якій міститься підпис особи, суд не вважає частиною договору №б/н від 01.07.2020 чи його додатком, оскільки із самої назви такого документу вбачається, що така довідка надана по договору SAMDN387 (а.с. 17). Тому, зазначені у такій довідці процентна ставка, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри тощо, не можуть застосовуватись до правовідносин, які виникли між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 з приводу укладеної між ними Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.07.2011.

Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 01.07.2020 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, а також штрафу, пені задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

В той же час, позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту розмірі 76 грн. 47 коп. підтверджуються належними доказами та є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог банку, який становить 3 роки. Перебіг строку позовної давності розпочався після останньої оплати відповідачем боргу у сумі 4,5грн. 29.06.2016, а тому загальний строк позовної давності сплив 29.06.2019, а спеціальний - 29.06.2017.

Вирішуючи заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності за вимогами банку, суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. .

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до висновку про правильне застосування норма права, що викладене у Постанові Великої палати Верховного Суду (Постанова від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, п. 92 ), якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

В той же час, як було встановлено судом, кредитний договір у виді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанкувід 01.07.2020 року, підписаної сторонами, не містить, з-поміж іншого, і строку повернення кредиту (користування ним). Таким договором не встановлено періодичних платежів, їх розміру, тощо. Тому, вважати, що у позивача виникло право вимоги після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу, не можна.

В той же час, як було встановлено судом, Позивачем на виконання умов Анкети-заяви від 01.07.2011, ОСОБА_3 01.07.2011 було видано кредитну картку № НОМЕР_2 із терміном дії до 01/15 (січня 2015 року) (а.с. 122).

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З огляду на вищенаведене, незважаючи на те, що кредитний договір від 01.07.2020 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить ні строку повернення кредиту (користування ним), ні строку внесення періодичних платежів та їх розміру, суд вважає, що у кредитора (Позивача) виникло право вимагати повернення боргу від позичальника (Відповідача) на наступний день після закінчення строку дії кредитної картки.

Строк дії платіжної картки № НОМЕР_2 , що була видана позивачем ОСОБА_3 закінчився в останній день січня 2015 року (31.01.2015). Будь-яких відомостей, що відповідачці ОСОБА_3 видавалась нова платіжна карта з продовженим строком дії, позивачем суду не надано. Тому, вже 01.02.2015 у позивача виникло право вимоги до відповідачки про виконання зобов`язання з повернення отриманих відповідачем коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тому, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України вже 08.02.2015 розпочав перебіг загальний строк позовної давності за вимогою банку до ОСОБА_3 щодо стягнення з останньої грошових коштів, який становить 3 роки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом наданого суду розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.07.2020, ОСОБА_3 29.06.2016 внесла 4,5грн. на погашення боргу за наданим кредитом (а.с. 13). Таким чином, строк позовної давності перервався і почав свій перебіг заново. 30.06.2019 - останній день, коли кредитор мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як встановлено судом, позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 11.01.2020, тобто за межами строку позовної давності.

Враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту розмірі 76 грн. 47 коп. необхідно відмовити, у зв`язку із пропуском позовної давності.

На підставі статей 16, 261-267, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,, місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д.

Відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із укладенням шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 20.08.2020.

Суддя Б.М. Петейчук