ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/825/20

Головуючий у першій інстанції Анохін А. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/958/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення смт Козелець,

дата складання судом першої інстанції повного тексту заочного рішення 17.06.2020,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26.01.2012 в розмірі 11802,85 грн та 2102 грн судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.01.2012 та отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 5000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, де є відповідні запевнення відповідача щодо отримання документів у письмовому вигляді та ознайомлення з ними.

Свої зобов`язання, встановлені договором, банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 29.02.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 11802,85 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3146,54 грн, заборгованості за відсотками 7218,08 грн, нарахованої пені 400 грн та штрафів: 500 грн (фіксована частина), 538,23 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 червня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 26.01.2012 у розмірі 3146,54 грн та 2102 грн судових витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скаржник зазначає, що відповідно до підписаної анкети-заяви відповідач погодились з Умовами та правилами надання банком послуг, ознайомилась з тарифами банку та підтвердила, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами умов та тарифів на сайті банку в мережі інтернет. 01.10.2012 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту, яка в подальшому перевипускалась, на картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн. Із виписки по рахунку, долученої позивачем до позовної заяви, прослідковується, що відповідач користувалась кредитними грошима, отримувала кошти через банкомати, розплачувалась за товар у магазинах, а отже отримувала кредитну карту, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карти. Користуючись грошима та частково сплачуючи заборгованість, відповідач фактично погоджувалась з діючими на час такого користування Умовами та правилами, а також Тарифами банку, тому позивач має право на стягнення заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, які ними передбачені.

Позивач також звертає увагу суду на те, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Судом першої інстанції було порушено порядок, встановлений для вирішення спору, допущено однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не встановлено дійсних прав та обов`язків сторін, що призвело до ухвалення помилкового рішення по справі.

Своїм правом на подачу відзиву відповідачка не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення 3146,54 грн заборгованості за кредитом не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судове рішення в частині, що оскаржується, вимогам ст.263 ЦПК України відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка від банку отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було збільшено до 5000 грн, користувалась коштами та частково сплачувала борг, після чого станом на 29.02.2020 заборгованість за тілом кредиту склала 3146,54 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд виходив з того, що у заяві позичальника відсутня письмова домовленість сторін щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, та щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Посилаючись на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позивачем не було надано доказів, що саме додана до позову редакція Тарифів, Умов та правил діяла на час підписання відповідачем заяви-анкети, та що з нею остання ознайомлювалася та погоджувалася. Також відсутнє підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків, пені, штрафів та умови щодо розмірів і порядку їх нарахування.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.01.2012 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 17).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_2 погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач у своїй анкеті-заяві виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку КРЕДИТКА «Універсальна» та зазначила бажаний кредитний ліміт за цією карткою в розмірі 0,00 грн.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 , за картковим рахунком було неодноразово проведено операцію зі зміни кредитного ліміту (а. с. 15). Згідно з довідкою банку про видачу кредитних карток за кредитним договором № б/н між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 , останній тричі надавались кредитні картки, термін дії останньої з яких 04/19, тобто до кінця квітня 2019 року.

Згідно з розрахунком, наданим банком до позовної заяви, за вказаним кредитним договором станом на 29.02.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 11802,85 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3146,54 грн, заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 7218,08 грн, заборгованості по пені 400 грн та заборгованості по судовим штрафам 1038,23 грн. (а. с. 7-9).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

ОСОБА_2 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором. При цьому, у підписаній нею анкеті-заяві процентна ставка не зазначена та відсутні докази погодження сторонами умов відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Однак, з руху коштів по особовому рахунку (а. с. 10-14) вбачається, що відповідачка частково вносила платежі на повернення отриманих у банку коштів. З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення у відповідача зобов`язання повернути отримані у позивача кошти.

Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що відповідачка отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який банк змінював на підставі п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору.

Як вказано вище, позивач просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, за пеню та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.01.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору (а. с. 18).

Матеріали справи не містять даних, який саме ОСОБА_2 отримала вид кредитної карти «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD».

Позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання нею заяви від 26.01.2012 взагалі містили будь-які умови щодо сплати процентів, неустойки, їх розміри і порядок нарахування.

В оцінці доводів позивача про те, що заява позичальниці разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дотримався правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом (березень 2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вказане відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом 26.02.2020 при розгляді справи № 335/2109/18.

Користування ОСОБА_2 кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідачки, як це передбачено вимогами законодавства, про умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, пені та штрафів. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 26.01.2012, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за відсотками 7218,08 грн, заборгованості по пені 400 грн та заборгованості по судовим штрафам 1038,23 грн судом першої інстанції відмовлено обґрунтовано.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 21.09.2020.