Єдиний унікальний номер справи 489/6774/19 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/1204/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 15 травня 2020 року, в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 пред`явив до Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

У АТ КБ "ПриватБанк" (далі - Банк) на його ім`я були відкриті карткові рахунки та електронних систем Приват 24 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

На початку листопада 2019 року йому було відмовлено у проведенні фінансових операцій за всіма відкритими рахунками у банку. Картки були заблоковані, доступ до здійснення будь-яких фінансових операцій припинений. Під час звернення до Банку, йому повідомлено про те, що у зв`язку з встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, йому було заблоковано доступ до рахунків. На неодноразові його звернення до відповідача, йому не було відновлено доступ до рахунків.

11 грудня 2019 року на його адресу від Банку надійшло повідомлення про розірвання договорів та закриття рахунків.

Вищевказаними діями, Банк фактично позбавив його права розпоряджатися своїми коштами, які знаходяться на вказаних рахунках. На час прийняття відповідачем рішення, щодо блокування розрахунків картковим рахункам і електронних платіжних систем Приват 24 так і в подальшому у відповідача відсутні належні та достатні докази вчинення ним, як клієнтом, незаконних фінансових операцій.

Посилаючись на наведене, позивач просив зобов`язати Банк усунути перешкоди у користуванні рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , відкритими в цьому Банку на ім`я ОСОБА_1 та електронних систем Приват 24, шляхом розблокування даних рахунків.

.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначив, що зупинення його банківських платіжних операцій є неправомірним, безпідставним, порушує його право власності на власні грошові кошти. Під час його численних дзвінків до банку та відвідування відділення Банку про конкретні дії, які слід вчинити для відновлення його фінансових операцій, йому повідомлено не було.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, щодо незаконності дій Банку.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх невірними, необґрунтованими та незаконними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною першою статті 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до частини першої, третьої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на час вчинення банком оспорюваних дій) суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу.

Частиною 5, 6 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, в АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я позивача були відкриті карткові рахунки та електронних систем Приват 24 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . На початку листопада 2019 року, при спробі позивача увійти до додатку Приват 24, йому видано повідомлення "Авторизація відхилена"(а.с. 11).

12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до АТ КБ "ПриватБанк", якою просив повідомити його про дії (бездіяльність) та/або фінансові операції, які стали підставою для виникнення сумніву стосовно проведення ним незаконних фінансових операцій та які документи необхідно надати для спростування сумнівів, щодо його діяльності (а.с.8-9).

Того ж дня, за вих. № 20.1.0.0.0/7-191112/825, на адресу ОСОБА_1 направлено АТ КБ "ПриватБанк" відповідь, відповідно до якої, Банк зазначає, що під час аналізу діяльності ОСОБА_1 , було виявлено ряд ризикових індикаторів, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 10, 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та відповідно до внутрішньобанківських документів, вимушені відмовитись від встановлення ділових відносин.

У відповіді повідомлено про те, що для перерахування залишку коштів на інший рахунок, відкритий в іншому банку з подальшим закриттям рахунку, йому необхідно звернутися, протягом 30 днів з дня надсилання повідомлення, до будь-якого відділення банку, із наданням документів, які були зазначені у листі від 06 листопада 2019 року (а.с.11).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не повно з`ясував обставини справи, не встановивши, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що позивач здійснював незаконні фінансові операції, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, дійшов правильного висновку про те, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для утримання грошових коштів, належних позивачу, а також для обмеження позивача у праві розпорядженні належними йому грошовими коштами.

АТ КБ "ПриватБанк" належним чином не обґрунтувало правомірність блокування операцій по рахунках позивача, не довело наявності передбачених законом підстав для цього, а саме обґрунтованих підозр, щодо використання банку для проведення незаконних грошових операцій. Банком не надано належних доказів існування обставин, які б свідчили, що кошти, які надійшли на рахунки позивача, пов`язані із протиправними діями і у зв`язку із цим банк звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів чи спеціального суб`єкту фінансового моніторингу у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Встановивши, що на вимогу клієнта Банк не повернув грошові кошти, які знаходились на рахунках позивача, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про відмову в позові.

Грошовим, є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів, кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначене викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц.

Враховуючи пояснення та надані у справі докази, колегія суддів вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки суд І інстанції цього не зробив, то зазначене рішення слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванням рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , відкритими в цьому Банку на ім`я ОСОБА_1 та електронних систем Приват 24, шляхом розблокування даних рахунків.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, то відповідно до ч.5 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 921 гривня судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , відкритими у гривні в названому Банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та електронних систем Приват 24, шляхом розблокування зазначених рахунків.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривню судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.