Дата документу 01.09.2020 Справа № 336/1897/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/1897/20

Провадження №22-ц/807/2562/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2020 року в складі судді Жупанової І.Б. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що з 03.08.1991 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що малолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач мешкає окремо.

Посилаючись на ті обставини, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання, щодо утримання малолітніх дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині від усіх видів заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, на кожну дитину.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.04.2020 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840, 00 грн.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на двох дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.04.2020, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо утримання малолітніх дітей. Він сплачує кошти за гурток танців, на який ходить його донька ОСОБА_4 ; благодійні внески до школи, в якій навчається його донька; курси англійської мови, які відвідує його син ОСОБА_3 . Зазначає, що діти проживають разом з матір`ю в квартирі, що належить йому на праві власності, за яку він сплачує комунальні послуги. Крім того, позивач має власну квартиру, в якій вона зареєстрована, за яку він також сплачує комунальні послуги. Тому посилання позивача, що він не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, є безпідставними.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із обґрунтованості позовних вимог, обов`язку батьків утримувати свою неповнолітню дитину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 03.08.1991 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.11.2006, яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони в справі мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25.12.20008, яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони в справі мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Із витягу з Єдиного державного демографічного реєстру № 2316- вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється відповідачем, малолітні діти проживають з позивачкою ОСОБА_2 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 пояснив, що проживає окремо за адресою АДРЕСА_2 . Назване помешкання він орендує та сплачує по 4 000 грн щомісячно оренду плату.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч. 1 ст. 182 СК України).

Згідно роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2020 становить 2218, 00 грн., з 01.07.2020 - 2318 грн.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

ОСОБА_2 проживає разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутня домовленість щодо сплати аліментів.

Приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на двох дітей не свідчить про неможливість стягнення з нього аліментів в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) на двох дітей, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній має можливість сплачувати аліменти лише в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на двох дітей.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що не може надати довідку про доходи, оскільки працює за контрактами за наявності замовлень, тобто має нерегулярний дохід. При цьому, його середньомісячний дохід становить приблизно 40 000, 00 грн. Крім того, він добровільно надає матеріальну допомогу на дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК Україниобставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні ОСОБА_2 надала Довідку про доходи № 37811, яка прийнята судом, проти чого не заперечував відповідач, згідно з якою загальна суму доходу ОСОБА_2 з серпня 2019 року по липень 2020 року становить 59 396, 77 грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, відповідає вимогам закону. Такий розмір аліментів на утримання двох дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; відповідатиме принципам розумності та справедливості, та не ставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів. В матеріалах справи відсутні відомості, що на утриманні відповідача перебувають інші особи.

Надання батьком добровільної допомоги на утримання дітей або добровільна сплата аліментів не є підставою для відмови у позові.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він сплачує кошти за гурток танців, курси англійської мови, благодійні внески до школи, комунальні послуги, не є підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції.

До того ж, названі витрати мають характер додаткових витрат.

Отже, ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування визначеного розміру аліментів.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова