Справа № 350/462/20
Провадження № 22-ц/4808/1036/20
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 02 червня 2020 року, в складі судді Пулика М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її корить, аліменти у розмірі 3000 гривень щомісяця, починаючи з дня подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування заявлених вимог, посилалась на те, що вона є дочкою відповідача, навчається в Київському університеті культури на контрактній основі на денній формі навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 02 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 25.03.2020 року та продовжувати до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1800 грн судових витрат на надання правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції викладені нею обставини на підтвердження позовних вимог не прийняв до уваги при вирішенні спору.

Зазначає, що відповідач, її батько, працює за кордоном, отримує нестабільний, проте високий дохід, має у власності транспортні засоби, а до 2020 року займався підприємницькою діяльністю та здійснював обмін валют, тому може надавати їй матеріальну допомогу, у зв`язку з її навчанням у м. Києві на платній формі. Апелянт зазначає, що вона повинна здійснювати оплату за проживання в гуртожитку, купувати необхідні навчальні посібники, що потребує значних коштів, однак відповідач добровільно їй не допомагає.

Вважає, що відповідач аліменти нікому не платить, а малолітню дитину від другого шлюбу він утримує зі своєю дружиною, яка працює.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі та сягнути з відповідача аліменти на її користь в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела, що за станом матеріального становища відповідач, який є батьком позивачки, може сплачувати аліменти у розмірі по 3000 гривень щомісячно, відповідач, який офіційно ніде не працює та має на утриманні малолітню дитину, за станом свого матеріального становища може надавати їй матеріальну допомогу у вигляді аліментів у розмірі по 1500 гривень щомісячно.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2018 року з відповідача на утримання дочки ОСОБА_1 стягувалися аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. (а.с.4-5).

Позивач по справі - ОСОБА_1 , згідно довідки №392/19 від 12 листопада 2019 року, є студенткою І курсу денної контрактної форми навчання в Київського університету культури, термін навчання з 01 вересня 2019 р. по 30 червня 2023 р. (а.с.6).

Відповідно до довідки Рожнятівської селищної ради №266 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_2 не працює з 24.10.1017 року (з дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця) (а.с. 30).

Встановлено, що ОСОБА_2 16 листопада 2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 16.11.2013 року серія НОМЕР_1 . Від шлюбу, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 11.06. 2014 року має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 31).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, пред`являючи позов про стягнення аліментів на своє утримання, посилалася на те, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі по 3000 грн. щомісячно.

Разом з тим, на підтвердження своїх вимог не представила суду будь-яких доказів того, що відповідач працює за кордоном, отримує високий дохід, має у власності транспортні засоби.

Позивач, у разі неможливості самостійно надати докази, не подавала клопотання про витребування таких доказів судом.

З огляду на зазначене, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим обставинам по справі є неогбгрунтованим.

Колегія суддів приходить до висновку, що апелянт ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі не навела доказів того, що ОСОБА_2 в силу свого матеріального становища має можливість надавати їй утримання у розмірі 3000 грн щомісяця.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 02 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2020року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин