Справа № 497/955/2020
Провадження № 2/497/550/2020
02.10.2020 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Раца В.А.,
секретаря - Божевої І.Д.,
розглянувши, у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
30.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить визнати його, особою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім`ї, зареєстрований її онук ОСОБА_2 , який фактично з 2014 року не проживає в будинку, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, зв`язок з ним вона не підтримує та їй не відомо його місце знаходження. Вона витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг несе сама, а реєстрація відповідача порушує права позивачки та перешкоджає реалізації права користування і розпорядження своїм майном.
Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні(а.с.25).
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської державної контори Кухаревою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №4031 (4/25 частка) (а.с.7), договору дарування від 15.03.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Друтман В.Б., реєстрованого в реєстрі за №861 (17/25 часток) (а.с.8-9) та договору дарування від 25.06.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Друтман В.Б., реєстрованого в реєстрі за №2111 (4/25 часток) (а.с.10-11), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім цього згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72688875 від 09.11.2016 року, державна реєстрація права приватної власності на увесь вищевказаний житловий будинок була проведена за позивачкою (а.с.6).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за згодою власника вищезазначеного житлового будинку був в ньому зареєстрований при досягненні ним 16-річного віку, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Болградської міської ради від 05.03.2020 року №1016, але в зазначеному домоволодінні він не проживає більш шести років, що також підтверджується вищезазначеною довідкою.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом.
У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу.
Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вселився у вказаний житловий будинок на правах члена сім`ї власника будинку та зі згоди власника будинку був зареєстрований в ньому, але з 2014 року відповідач в будинку не проживає.
Враховуючі, що відповідач майже 6 (шість) років не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачці, як власниці домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй домоволодінням.
Керуючись ст. 321,383,386,391,405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 263, 264, 280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца