№2/756/216/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2020 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Луценко О.М.

за участю секретаря Пляса Б.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсніченко Олексій Дмитрович про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача, про визнання заповіту недійсним та просить суд визнати недійсним заповіт, складений 27 жовтня 2014року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Колесніченко О.Д.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2014 році його рідною бабцею ОСОБА_3 було складено заповіт на її сина ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який за життя не встиг прийняти спадщину після смерті матері. У встановлений законом строк позивач звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті батька, де дізнався, що відповідач подала заяву про прийняття спадщини та вона є спадкоємицею після смерті бабусі, оскільки за життя спадкодавцем було складено заповіт на померлого ОСОБА_4 та на ОСОБА_2 , відповідно до якого належну їй квартиру за АДРЕСА_1 вона заповіла в рівних частках. Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки на момент його складання у ОСОБА_3 були прояви психічних розладів. Позивачу відомо, що в ОСОБА_3 не було наміру та волевиявлення заповідати квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , адже вона бажала передати її йому. Так в період з 2013року, стан здоров`я ОСОБА_5 значно погіршився, вона часто зверталася до лікарів з приводу хвороби серця. Позивач постійно, відвідував її, приносив продукти харчування, купував необхідні ліки та доглядав за нею, у всьому допомагав. Однак ОСОБА_6 , яка є донькою померлої скористалась її безпорадним станом та примусила її перед смертю скласти заповіт на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Представник позивача до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином. До судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки на позові наполягає та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення вказував, що посилання позивача на те, що під час складання оскаржуваного заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій, не відповідають дійсності, адже за життя ОСОБА_3 не страждала на психічні розлади та на обліку у лікаря-психіатра не перебувала.

Третя особа п`ята Київська державна нотаріальна контора до судового засідання надали заяву відповідно до якої просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Третя особа до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.03.2016року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності спадкодавцю.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт від 27.10.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсніченком О.Д., зареєстрований в реєстрі за № 1064, яким ОСОБА_3 заповіла квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.04.2016року.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з тексту заповіту він до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 та власноручно нею підписаний. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту.

Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Як вбачається з пояснень представника відповідача, що ОСОБА_3 на момент укладення заповіту була свідома та не виявляла будь-яких ознак хвороб, які б перешкоджали їй скласти заповіт, оскільки, в даному спорі предметом доказування не є наявність або відсутність свідомості під вчинення правочину, а саме психічна можливість у особи, яка вчиняє правочин усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

До того ж приватний нотаріус КМНО Колесніченко О.Д., який посвідчував спірний заповіт, при його укладанні перевірив дієздатність та підтвердив, що ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Окрім того позивачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_4 під впливом чи натиском уклала даний заповіт, оскільки він був укладений в 2014році, а померла вона майже через два роки.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 27.10.2014 спадкодавець ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій та не мігла ними керувати. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 27.10.2014року недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: п`ята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсніченко Олексій Дмитрович про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко