УХВАЛА

08.10.2020 року м.Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

при зверненні з позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про повернення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2020 еквівалентно 845 622 (вісімсот сорок п`ять тисяч шістсот двадцять дві) грн 00 коп за договором позики.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжирти заходів щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме на належну йому на праві приватної власності квартиру, з метою захисту прав позивача та забезпечення реальної можливості повернення боргу.

Відповідно ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п.1 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст.149 ЦПК України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд зважає на обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, розмірності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Звернувшись з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та на необхідність захисту його прав. Заявник стверджує про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності. Проте, подані до справи документи не підтверджують реальної загрози порушення прав позивача, дозволяючи лише припустити можливість такого розвитку подій, за якого виконання рішення суду буде ускладнено чи існуватиме загроза його невиконання, в той час як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. А наявність самого по собі позову про повернення боргу в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивача, оскільки предметом спору є договірні відносини стосовно стягнення боргу, а не оспорювання прав на вказану квартиру, при цьому, заявник жодним чином не довів суду ні необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, ні співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати заявник, позовним вимогам, ні рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Так, заявляючи вимогу щодо накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_1 не наводить жодних конкретних обставин, які свідчать про вірогідне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову.

За наведених обставин, підстав та необхідності застосування у даній справі заходів забезпечення позову згідно із заявою ОСОБА_1 , суд не вбачає, відтак вважає, що слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.А.Воробйова

роздрук. прим.:

1-до справи

2-заявнику (позивачу)