13.10.2020 Справа № 756/9094/18
Унікальний № 756/9094/18
Провадження № 2-о/756/505/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13жовтня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Луценко О.М.,

присяжних: Тинок А.М., Слюсар О.Т.,

за участі секретаря Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування Шевченківського району м. Львова, про визнання особи безвісно відсутньою , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась із заявою про визнання безвісно відсутнім свого чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АРК м. Сімферополь , безвісно відсутнім з 2014 року.

В обґрунтування своєї заяви, заявник зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.08.2010 по 01.04.2015 .

У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В період шлюбу заявник та ОСОБА_2 підтримували сімейні стосунки та проживали однією сім`єю в м. Сімферополь Автономної республіці Крим.

Після окупації Автономної республіці Крим у 2014 році заявник, та їх син переїхали до м. Львів та почали мешкати за адресою: АДРЕСА_1 .

Чоловік ОСОБА_2 залишився на окупованій території АРК та перейшов на службу до ФСБ Росії та згідно з довідкою від 18.05.2018р. від Служби Безпеки України 25.04.2014р. він був звільнений з військової служби із зняттям із військового обліку.

Визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібно заявнику для вирішення питання виїзду її сина ОСОБА_3 за кордон без згоди батька.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили задовольнити її в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заявник перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07 серпня 2010 по 01 квітня 2015.

ОСОБА_1 - заявник у справі та ОСОБА_2 мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені заявник ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

В даний час проживає в м. Львів, куди переїхала після початку збройного конфлікту на території АРК і є внутрішньо переміщеною особою.

Чоловік ОСОБА_2 залишився на окупованій території АРК та перейшов на службу до ФСБ Росії та згідно з довідкою від 18.05.2018р. від Служби Безпеки України 25.04.2014р. він був звільнений з військової служби із зняттям із військового обліку.

На даний час заявнику не відомо про місцезнаходження колишнього чоловіка.

Відповідно до листа військової прокуратури Київського гарнізону від 08.06.2018року за № 16/6204, вбачається, що військовою прокуратурою Київського гарнізону проводиться досудове розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України та оголошено розшук.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім заявник посилається на те, що таке рішення надасть їй змогу безперешкодно виїжджати з дитиною за кордон, не отримуючи згоди батька. Крім того, це спростить вказану процедуру, оскільки їй не потрібно буде періодично звертатись до державних органів щодо отримання відповідних дозволів.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 залишився на окупованій території АРК та перейшов на службу до ФСБ Росії та згідно з довідкою від 18.05.2018р. від Служби Безпеки України 25.04.2014р. він був звільнений з військової служби із зняттям із військового обліку.

Заявником не подано доказів, які б безумовно свідчили про це. Відсутність у заявника відомостей щодо місця перебування ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Крім того, як зазначалось вище, для визнання особи безвісно відсутньою необхідна наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Зі змісту заяви ОСОБА_1 та її пояснень, наданих суду, вбачається, що визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 дозволить заявнику безперешкодно виїжджати з дитиною за межі території України без згоди батька.

Дане питання може бути вирішено в порядку, передбаченому Сімейним кодексом України і не потребує визнання особи безвісно відсутньою.

З цих підстав суд приймає рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 229, 265, 308 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування Шевченківського району м. Львова про визнання особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.М. Луценко

Присяжні :