Справа № 456/661/20
Провадження № 2/456/697/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «санаторій «Моршинський» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП «санаторій «Моршинський» пропоновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.05.2003 його було прийнято на роботу на підприємство на посаду ліфтера пасажирських та грузових ліфтів. Наказом директора ДП «санаторій «Моршинський» від 31.12.2015 його було переведено з 01.01.2016 на посаду ліфтера 1 розряду.

14.01.2020 він був звільнений із займаної посади наказом директора на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул 13.01.2020 без поважних причин.

Однак з вказаним наказом він не згідний, про що зазначив у самому наказі, вважає своє звільнення безпідставним, оскільки роботодавцем не було проведено жодної перевірки для встановлення причин його невиходу на роботу. Так, він протягом більше двох місяців до звільнення з роботи, за усного повідомлення свого керівництва, на підставі прохання співробітника ОСОБА_2 (ліфтера 1 класу) здійснив заміну днів виходу на роботу («помінялись змінами»). Вказане підтверджується фотокопіями журналу приймання та здачі 1-го пасажирського ліфта. Однак у табелях облік робочого часу, в тому числі і табелях обов`язкового виходу на роботу, жодних змін внесено не було.

На день пред`явлення ним позову він перебував у вимушеному прогулі 24 дні, а тому відповідач зобов`язаний виплатити йому 6 371,52, грн., однак вказана сума буде збільшена на день розгляду справи у суді.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Козак В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити. Позивач додатково пояснив, що працює позмінно. 13.01.2020 згідно графіку виходу на роботу він мав заступити на зміну, однак так як у усній формі домовився з ОСОБА_2 про зміну чергування, тому вийшов на роботу 14.01.2020. Вважає, що не порушував графік виходу на роботу. Також зазначив, що особисто у начальника не перепитувався чи можна помінятись змінами.

Представник відповідача Полянський П.І. т.в.о. директора ДП «санаторій «Моршинський» у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив відмовити у їх задоволенні. Додатково пояснив, що офіційно зміни у графіку чергування ліфтерів не вносились та таке питання не піднімалось перед керівництвом, оскільки з жодними заявами щодо зміни графіку ні від ліфтера ОСОБА_1 ні від ОСОБА_2 на ім`я інженера - енергетика чи заступника директора з технічної частини не надходило.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до копії наказу № 35 від 28.05.2003 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду ліфтера пасажирських та грузових ліфтів по трудовій угоді з посадовим окладом згідно штатного розпису у ДП «санаторій «Моршинський» /а.с.7/

Наказом №216 від 31.12.2015 «Про перевід у зв`язку зі зміною штатного розпису з 01.01.2016» ОСОБА_1 був переведений на посаду ліфтера 1 розряду з 01 січня 2016, з окладом згідно штатного розпису. /а.с.8/

Наказом № 17 від 14.01.2020 відносно ОСОБА_1 за грубе порушення трудової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Визнано для ОСОБА_1 - ліфтера 1 розряду 13.01.2020 днем відсутності на роботі прогулом без поважної причини./а.с.9/

Підставою для винесення даного наказу стали доповідна записка провідного інженера - енергетика Вензловського М.Д. про відсутність на роботі ОСОБА_1 -ліфтера 1р. 13.01.2020, доповідна записка фахівця із гостинності Рапій Н.О. про відсутність на роботі 13.01.2020 ОСОБА_1 -ліфтера 1р., пояснення Вензловського М.Д. - провідного інженера енергетика, пояснення ОСОБА_2 - ліфтера 1р., акт про відсутність на роботі ОСОБА_1 від 13.01.2020, пояснення ОСОБА_1 , табель обліку робочого часу технічної служби.

Так, як вбачається з доповідної записки провідного інспектора енергетика Вензловського М.Д. від 13.01.2020 р. на ім`я директора ДП «санаторій`Моршинський» ліфтер ОСОБА_1 13.01.2020 був відсутній на роботі. Причина відсутності невідома./а.с.80/

Згідно доповідної підписаної фахівцем з гостинності Рапій Н.О. та портьє Федорович С.В. також вбачається, що 13.01.2020 на робочому місці був відсутній працівник ОСОБА_1 - ліфтер з 8.00 год. до 20.00 год./а.с.81/

У відповідності до пояснення провідного інспектора енергетика Вензловського М.Д. судом встановлено, що він як відповідальний табельник не проконтролював зміни ліфтерів. 13.01.2020 згідно графіку на січень місяць 2020 на зміні повинен бути ОСОБА_1 , за що відповідно такого було також притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану./а.с.82/

Згідно акту від 13.01.2020 р. складеного комісією у складі начальника відділу кадрів Сердюк Т.В.,старшого інспектора з кадрів Коваль У.Й., фахівця із гостинності Рапій Н.О. , портьє - Федорович С.В. та провідного інженера -енергетика Вензловського М.Д. склали даний акт про те, що 13.01.2020 ОСОБА_1 - ліфтер 1розрядку був відсутній на роботі з 8.00 год. до 20.00 год. Причини відсутності невідомі./а.с.10/

За наслідками інциденту 14.01.2020 було відібрано пояснення у ліфтера ОСОБА_2 , який пояснив, що про причину відсутності на роботі ліфтера ОСОБА_1 13.01.2020 йому нічого не відомо./а.с.83/

У відповідності до посадової інструкції ліфтера 1 розряду ДП «санаторій «Моршинський» з якою ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис, ліфтер повинен знати правила внутрішнього розпорядку санаторію, правила техніки безпеки, типові інструкції по ремонту і експлуатації ліфтів. Тобто останній зобов`язаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку /а.с. 87-88/

Розділом ІV посадової інструкції передбачено випадки відповідальності ліфтера зокрема за прогул.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Робочий час - це час, протягом якого працівник відповідно до трудового, колективного договорів, Правил внутрішнього трудового розпорядку зобов`язаний перебувати на робочому місці та виконувати свої трудові обов`язки.

Про зміну істотних умов праці, а саме - про зміну режиму роботи в частині внесення змін до графіка змінності, роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці.

Окрім цього працівник також вправі звернутись з заявою про зміну режиму роботи (внесення змін у графік виходу) до роботодавця.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: 1)догана; 2)звільнення. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За змістом вказаної статті КЗпП України підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. При цьому, закон не вимагає, щоб таке порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Водночас наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості дисциплінарного проступку та виборі дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінченні строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу, у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Для звільнення працівника з цієї підстави працедавець повинен впевнено констатувати наявність одночасно двох умов: відсутність працівника на робочому місці протягом усього робочого дня або більше трьох годин протягом робочого дня та відсутність поважних причин для відсутності працівника.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

В даному випадку звільнення позивача з роботи є дисциплінарним стягненням, застосованим до нього за прогул.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Верховний Суд України в ухвалі від 19.10.2011р. зазначив, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених ст. 57 ЦПК України(згідно чинного ЦПК України ст.76). При цьому відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не лише лікарняним листом, а й довідкою медичної установи, а також показаннями свідків чи іншими доказами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» також роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника,

самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження про розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Так згідно пояснень наданих ліфтером ОСОБА_1 у порядку ст. 149 КЗпП України з приводу його відсутності на робочому місці, такий пояснив, що з 01.01.2020 по 14.01.2020 виходив на роботу відповідно до графіку виходу на роботу./а.с.84/

Згідно копії графіку виходу на роботу на січень 2020, затвердженого директором ДП «санаторій «Моршинський» 27.12.2020 та доведеного до відома працівників, зокрема ліфтера ОСОБА_1 , такий 13.01.2020 р мав вийти на зміну з 8.00 год. до 20.00 год./а.с.85-86/

Однак у судовому засіданні судом з достовірністю встановлено той факт, що 13.01.2020 ОСОБА_1 на зміну не вийшов, що стверджується табелем обліку робочого часу за січень 2020 згідно якого 12.01.2020 у нього відзначено як вихідний день, а 13.01.2020 йому зараховано як прогул. Даний факт не заперечувався і самим позивачем у судовому засіданні./а.с.89-90/

Твердження позивача та представника позивача про те, що він протягом січня 2020 виходив на роботу у зміни, які не відповідали його табелю обліку робочого часу, а відповідали змінам обліку робочого часу ліфтера ОСОБА_2 , що підтверджується оглянутим у судовому засіданні журналом приймання та здачі 1-го пасажирського ліфта, не спростовують факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 13.01.2020. Окрім цього, такий у судовому засіданні не заперечив того факту, що зміна графіку роботи проводилась ним самостійно, у односторонньому порядку, без погодження з роботодавцем - керівництвом ДП «санаторій «Моршинський», у зв`язку з чим таке не може розцінюватись судом, як поважна причина відсутності на роботі.

Окрім цього згідно письмових пояснень ліфтера ОСОБА_2 , такий пояснив, що йому нічого не відомо про відсутність 13.01.2020 ОСОБА_1 на роботі.

У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до переконливого висновку, що в ході розгляду справи позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України в обґрунтування заявлених вимог, а саме, що його звільнення відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, та таких доказів не здобуто і в судовому засіданні, а тому позовні вимоги про скасування наказу директора ДП «санаторій «Моршинський» від 14.01.2020 № 17 про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлення його на роботі задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, вони задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до державного підприємства «санаторій «Моршинський» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження

або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів