Провадження № 4-с/161/8/20
У Х В А Л А

13 лютого 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою про зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що 15.07.2019 року на її адресу надійшла постанова приватного виконавця Пироги С.С. від 10.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59484699 про стягнення в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 078-22-08/07 від 13.09.2007 року. Стягнення заборгованості постановлено проводити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вищезазначена постанова оскаржена до Луцького міськрайонного суду.

07.08.2019 року при оскарженні постанови про відкриття виконавчого провадження їй стало відомо про те, що приватним виконавцем Пирогою С.С. 17.07.2019 року винесено постанову про арешт майна та постанову про опис та арешт майна боржника. Вважає, що дані постанови винесені з всупереч нормам діючого законодавства України, а тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Пироги С.С. від 10.07.2019 року про арешт майна боржника (ВП № 59484699), визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Пироги С.С. від 17.07.2019 року про опис та арешт майна боржника (ВП № 59484699).

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, заявник та його представник подали до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 15 липня 2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшла постанова приватного виконавця від 10.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження №59484699 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії №078-22-08/07 від 13.03.2007 року. Зі змісту оскаржуваної постанови визначено, що стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсоцбанк» постановлено проводити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л. С., зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №409, - чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,4 кв. м., житловою площею 51,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця Пироги С.С. від 10.07.2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , постановою від 17.07.2019 року про опис та арешт майна боржника постановлено описати та накласти арешт на майно: квартиру АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Підставою для скасування вищезазначених постанов ОСОБА_1 вказала, що на даний час діє Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначаючи що його нормами на даний час передбачена заборона на примусове відчуження нерухомого майна переданого в забезпечення виконання зобов`язань за валютними кредитами. При цьому заявниця зазначає на відповідності належної їй квартири на яку звертається стягнення в межах виконавчого провадження, критеріям передбаченим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за дотримання яких примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна не допускається.

У скарзі заявниця зазначила, що належна їй квартира є предметом іпотеки, що наданий в забезпечення виконання грошових зобов`язань за валютним споживчим кредитом. На підтвердження такого суду надано копію договору відновлюваної кредитної лінії №078-22-08/07 від 13.09.2007 року, пунктом 1.2. якого передбачено, що кредит надається на поточні потреби.

Крім того, заявниця зазначає, що квартира є її єдиним місцем проживання, а також єдиним місцем проживання її неповнолітньої дочки, що стверджується копією будинкової книги та копією паспорту заявниці з відміткою місця прописки, що долучені останньою до матеріалів справи, є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо інших об`єктів нерухомого майна відсутні, тобто, іншим нерухомим майном заявниця не володіє, площа квартири не перевищує межі встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме не перевищує 140 кв. м. та становить 79,4 кв.м., тобто, її квартира повністю відповідає критеріям визначеним ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому дія даного Закону прямо забороняє вчиняти дії та приймати документи спрямовані на примусове виконання такої квартири, в тому числі в межах виконавчого провадження.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року, яку залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Пироги Сергія Степановича від 10.07.2019 року, про відкриття виконавчого провадження №59484699 на виконання виконавчого листа №161/335/16-ц виданого 17.01.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавчепровадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича від 10.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження №59484699 скасовано, а проведення будь-яких виконавчих дій після її скасування неможливе, то суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання зняти арешти з майна боржника у виконавчому провадженні № 59484699.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 353, 447-451 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Пироги Сергія Степановича від 10.07.2019 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59484699.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Пироги Сергія Степановича від 17.07.2019 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59484699.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська