Справа № 752/1825/19
Провадження № 2/752/1441/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.01.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мазур Ю.Ю.,

за участі секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з для подання позовної заяви і до досягнення повноліття; стягнути понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 344991,21 грн. та додаткові витрати у розмірі 4800,00 грн, що будуть понесені, а разом 39291,21 грн.; стягнути всі судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з вересня 2010 і до квітня 2018 сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син, ОСОБА_3 . На сьогодні сторони проживають окремо, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, не цікавиться його життям та потребами. Дитина прописана та проживає разом з позивачкою, квартира належить дитині. Позивач вважає, що 5000,00 грн. є достатнім розміром аліментів, яку може сплачувати Відповідач. Також просила врахувати, що Відповідач здійснив відчуження усієї своєї нерухомості. Відповідно до інформаційної довідки ОСОБА_2 12.06.2018 подарував усе нерухоме майно своїй колишній дружині - ОСОБА_4 . Також зазначила, що Відповідач не показує свої реальні доходи, проте є платоспроможним так як, має два автомобілі; підписав договір про участь у Фонді фінансування будівництва на суму 579434,80 грн.; працює адвокатом і відповідно отримує дохід. Оскільки Відповідач не сплачував аліменти та не допомагав Позивачу фінансово, остання вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 всю суму додаткових витрат, а саме: спортивні секції - 600,00 грн.; іграшки - 5911,13 грн.; одяг - 5566,82 грн.; лікування - 4419,56 грн.; освітні послуги: харчування дитячий садок м. Київ - 2438,70 грн.; приватний дитячий садок м. Черкаси - 13155,00 грн.; ПП «Науково-практичний центр материнства і дитинства «Джерело» - 2400,00 грн. (за грудень 2018 - січень 2019).

За таких обставин, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., починаючи з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, додаткові витрати в сумі 39291,21 грн. та всі судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2019 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В травні 2019 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що як відомо Відповідачу його син ОСОБА_3 , проживає зі своїм дідом ОСОБА_5 і повністю утримується за його рахунок, відповідно до їх усної домовленості. Відповідач зазначив, в разі, якщо ОСОБА_5 на даний час не має можливості утримувати ОСОБА_3 , то Відповідач погоджується надавати кошти для сина у вигляді аліментів. Також Відповідач зауважив, що Позивачем не подано жодного доказу, що саме за рахунок ОСОБА_1 , а не іншої сторони утримується ОСОБА_3 . Позивач нетривалий час проживала з Відповідачем, а з травня 2017 проживає однією родиною із ОСОБА_6 в м. Черкаси. Відповідач стверджує, що весь цей час Позивач не займалась питаннями дитини покладаючи цей обов`язок на її батька - ОСОБА_5 . У відзиві Відповідач також звернув увагу на те, що до його обов`язкових виплат відноситься також виплата аліментів у розмірі 1/2 його доходів, але не менше 2000,00 грн. на утримання його доньки - ОСОБА_7 . Вважає, обґрунтованими вимоги Позивача щодо додаткових витрат на спортивні секції - 600,00 грн.; лікування - 4419,56 грн.; харчування дитячий садок м. Київ - 2438,70 грн., тобто справедливим вважає компенсувати 100% від обґрунтованих витрат у розмірі 7500,00 грн. Враховуючи викладене, Відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме встановити аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 10% доходу ОСОБА_2 , але не менше 2218,00 грн. на місяць та стягнення додаткових витрат в розмірі 7500,00 грн.

В травні 2019 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог щодо додаткових витрат на дитину, в якій Позивач просила стягнути з Відповідача понесене додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 в розмірі 51281,92 грн.

Також в травні 2019 Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що після 05.09.2018 Позивач переведена на роботу у м. Черкаси, тому дитина з понеділка по п`ятницю проживає з дідусем - батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Однак Позивач щотижня на вихідні та в разі необхідності, приїздить до м. Києва або забирає сина до себе і саме у зв`язку із цим виникла необхідність в оплаті освітніх послуг як у дитячому садочку м. Києва так і в приватному садочку у м. Черкаси. Тому збільшені позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

В червні 2019, Відповідач подав до суду заперечення, в якому просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме встановити аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 10% доходу ОСОБА_2 , але не менше 2218,00 грн. на місяць та стягнення додаткових витрат в розмірі 11000,00 грн.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

13.01.2020 представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. До суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення представника позивача та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Сторони проживали з 2010 по 2018 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 2806.

Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені - ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_1 - мати.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з дідусем ОСОБА_5 , Позивачка працює у м. Черкаси та приїздить на вихідні до дитини, в разі необхідності і в інші дні або забирає дитину до себе.

Відповідач проживає окремо.

Позивач зазначає, що Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться його життям та потребами.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 посилається на те, що на утримання дитини необхідно аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частин 3, 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Позивачем не надано доказів наявності у неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особливостей розвитку, хронічних захворювань, що можуть вплинути на обчислення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дітей мають нести спільно обоє батьків.

При визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік.

Так, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває його донька - ОСОБА_7 , і він виплачує аліменти у розмірі 1/2 його доходів, але не менше 2000,00 грн., проте відповідних доказів не надав.

Відповідно до наданих сторонами доказів Відповідач не має на праві власності нерухомого майна, а лише орендує і виплачує його в розстрочку. Відповідно до листа від 11.01.2019 ТОВ «Фінансової компанії «Житло-Капітал», Відповідач підписав договір про участь у Фонді фінансування будівництва на суму 579434,80 грн. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС від 26.12.2018 Відповідач має два автомобілі.

ОСОБА_2 зазначив, що працює адвокатом і його доходи мають нестабільний характер.

Відповідно до п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Судом не встановлено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід).

Враховуючи матеріальний стан відповідача, з урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача в розмірі 2218,00 грн. на утримання неповнолітньої дитини. Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей.

Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати за збільшеними позовними вимогами в сумі 51281,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з навчанням, розвитком та лікуванням дітей.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Суд вважає важливими обґрунтування позовних вимог позивачем, втім не може їх врахувати виходячи з наступного.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів додаткові витрати понесені позивачем складаються з разових: на придбання одягу, необхідних ліків, шкільного приладдя, дозвілля, медичних послуг, квитків.

Всього на загальну суму 51281,92 грн., проте вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24.02.2016, у справі № 6-1296цс15 та у постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При цьому суд також враховує ті обставини, що з відповідачем не було зазначено чи погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивачки щодо понесених нею додаткових витрат на дитину.

Відповідно із ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Доказів, які б підтверджували розмір доходів відповідача позивач не надає.

Відтак, суд враховуючи принцип змагальності сторін, вважає за можливим взяти до уваги заперечення відповідача з наданими доказами.

При цьому, судом враховується матеріальний стан відповідача.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, але не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов частково і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн., під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем надані наступні докази: договір № 52 про надання адвокатом послуг від 26.11.2018; додаткова угода до договору № 52 про надання адвокатом послуг від 26.11.2018; квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 27.11.2018.

Слід зазначити, що в платіжних дорученнях на загальну суму 6000,00 грн., що не проведені банком, адвокат розписався як головний бухгалтер, в графі касир стоїть «-».

Відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 29.12.2017, прийняття готівкою виручки до каси здійснюється виключно суб`єктами господарювання за наявності обладнаного касового приміщення, працівника - касира, бухгалтера та при виконанні суб`єктом господарювання ряду інших вимог. Отже суд, вважає, що квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 27.11.2018 є неналежним доказом оплати послуг представника.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням задоволення позову стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1331, 18 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2218 (дві тисячі двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 січня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрацінийй номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 11000,00 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1331 грн. 18 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур