ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12196/19

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/569/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Акціонерне товариство Альфа-Банк, Вороньківська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 29 січня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії ПАТ Укрсоцбанк щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України Про іпотеку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Позивач також просив скасувати державну реєстрацію, проведену державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А., права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ Укрсоцбанк. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2013 року по справі №750/10/13-ц, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, було задоволено позов Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №935/2-024 від 23.05.2008 в розмірі 667 877 грн. 24 коп. 02.10.2014 року ПАТ Укрсоцбанк звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , встановленої рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2013 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №4205 від 23.05.2008 року, що був укладений сторонами в забезпечення кредитного договору №935/2-024 від 23.05.2008 року. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.03.2018 року по справі №750/10172/14, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, даний позов Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05.05.2008 року Деснянською районною у м.Чернігові радою на підставі рішення №94 від 14.04.2008 року, а саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №935/2-024 від 23.05.2008 року, яка станом на 22.02.2012 року становить 664 658 грн. 24 коп. Судом встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України Про виконавче провадження за початковою ціною продажу квартири на рівні не нижче вартості, визначеної у Звіті про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 02.03.2018 року - 668 071 грн. 00 коп. 21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. було проведено державну реєстрацію права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ Укрсоцбанк. Підставою набуття права власності зазначено іпотечний договір №4205 від 23.05.2008 року. При цьому позивач вказує, що право власності на його квартиру, що перебувала у іпотеці, було перереєстровано за відповідачем, а державним реєстратором помилково було зазначено замість АДРЕСА_3 ОСОБА_1 у позові зазначає, що таким чином, за наслідками прийняття державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за іпотекодержателем ПАТ Укрсоцбанк, фактично відбулось примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію цього Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв.м.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.11.2019 року замінено відповідача АТ Укрсоцбанк на його правонаступника - АТ Альфа-Банк.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.12.2019 року замінено відповідача державного реєстратора Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєву К.А. на Вороньківську сільську раду.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, Вороньківської сільської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2020 року та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії АТ Альфа-Банк (правонаступник) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України Про іпотеку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, а також скасувати державну реєстрацію, проведену державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А., права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ Альфа-Банк (правонаступник). Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без з`ясування всіх обставин справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що на думку ОСОБА_1 , за наслідками прийняття державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за іпотекодержателем АТ Укрсоцбанк, фактично відбулось примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію даного Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується, як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв.м. Доводи апеляційної скарги стверджують, що аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31.10.2018 року по справі №465/1310/17, проте, дана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вказують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав належної оцінки тим обставинам, що 21.02.2019 року, на момент проведення державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ Укрсоцбанк, у іпотекодавця ОСОБА_1 у власності не перебувало будь-якого іншого нерухомого житлового майна. Доводи апеляційної скарги зазначають, що надана банком Інформаційна довідка з Державного реєстру (а.с.69-72), на яку посилається суд першої інстанції, не відображає актуальної та повної інформації щодо належності квартир по АДРЕСА_4 позивачу саме на момент проведення спірної державної реєстрації - 21.02.2019 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 надає розширені інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: довідка №201068628 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_5 ); довідка №201065567 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_6 ); довідка №201067222 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_1 ). Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказані довідки підтверджують обставини щодо неналежності ОСОБА_1 іншого нерухомого майна на момент проведення державної реєстрації - 21.02.2019 року права власності за іпотекодержателем спірної квартири ( АДРЕСА_1 ).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тіток Д.О. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Акціонерного товариства Альфа-Банк - Воронцова М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач Вороньківська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області, належним чином повідомлені про час і місце розгляду даної справи (а.с.185,187), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, Вороньківської сільської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції від 29.01.2020 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що на думку ОСОБА_1 , за наслідками прийняття державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за іпотекодержателем АТ Укрсоцбанк, фактично відбулось примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію даного Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується, як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв.м. Доводи апеляційної скарги стверджують, що аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31.10.2018 року по справі №465/1310/17, проте, дана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вказують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав належної оцінки тим обставинам, що 21.02.2019 року, на момент проведення державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ Укрсоцбанк, у іпотекодавця ОСОБА_1 у власності не перебувало будь-якого іншого нерухомого житлового майна. Доводи апеляційної скарги зазначають, що надана банком Інформаційна довідка з Державного реєстру (а.с.69-72), на яку посилається суд першої інстанції, не відображає актуальної та повної інформації щодо належності квартир по АДРЕСА_4 позивачу саме на момент проведення спірної державної реєстрації - 21.02.2019 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 надає розширені інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: довідка №201068628 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_5 ); довідка №201065567 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_6 ); довідка №201067222 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_1 ). Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказані довідки підтверджують обставини щодо неналежності ОСОБА_1 іншого нерухомого майна на момент проведення державної реєстрації - 21.02.2019 року права власності за іпотекодержателем спірної квартири ( АДРЕСА_1 ).

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року, виходячи із наступного.

В ході судового розгляду судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2013 року по справі №750/10/13-ц, позов Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №935/2-024 від 23.05.2008 року в розмірі 667 877 грн. 24 коп., було задоволено.

02.10.2014 року ПАТ Укрсоцбанк звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , встановленої рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2013 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, по справі №750/10/13-ц, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №4205 від 23.05.2008 року, який було укладено сторонами в забезпечення кредитного договору №935/2-024 від 23.05.2008 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.03.2018 року по справі №750/10172/14, позов Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05.05.2008 року Деснянською районною у м.Чернігові радою на підставі рішення №94 від 14.04.2008 року, а саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №935/2-024 від 23.05.2008 року, яка станом на 22.02.2012 року становить 664 658 грн. 24 коп. Судом встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України Про виконавче провадження за початковою ціною продажу квартири на рівні не нижче вартості, визначеної у Звіті про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 02.03.2018 року - 668 071 грн. 00 коп.

Як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 29.01.2020 року, доказів щодо виконання рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2013 року та щодо погашення суми заборгованості за кредитом позивачем суду не надано.

Пунктом 4.5 Іпотечного договору №4205 від 23.05.2008 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, ПАТ Укрсоцбанк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати.

Вказане застереження, згідно положень Закону України Про іпотеку, вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодерждателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі, вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

З інформаційної довідки №158151234 від 01.03.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною було проведено державну реєстрацію права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за АТ Укрсоцбанк (код ЄДРПОУ 0039019) . Підставою набуття права власності зазначено іпотечний договір №4205 від 23.05.2008 року.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року, вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв до уваги приписи статей 36, 37 Закону України Про іпотеку, статей 3,18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також положення пунктів 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127.

Судом зазначено, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Таким чином, застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі, що узгоджується з висновком щодо застосування відповідних норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №760/14438/15-ц, провадження №14-38 цс18.

Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі №355/385/17, провадження №61-30435сво18, містить в собі висновок відносно того, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку: 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі №464/8589/15-ц, провадження №61-10874сво18.

При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання позивача на Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, як на підставу, що унеможливлює проведення реєстрації прав власності, та на необхідність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-969 цс16 зроблено висновок, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не підлягає виконанню.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Тлумачення положень статті 37 Закону України Про іпотеку свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Отже, положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України Про іпотеку на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі № 464/8589/15-ц провадження №61-10874 сво 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2018 року ПАТ Укрсоцбанк направило ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.18).

05.09.2018 року ОСОБА_1 направив відповідь на вказаний лист, відповідно до якої повідомив ПАТ Укрсоцбанк про рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.03.2018 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України Про виконавче провадження (а.с.19).

21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А. було проведено державну реєстрацію права власності (номер запису 30438915) на квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за АТ Укрсоцбанк (код ЄДРПОУ 0039019). Підставою набуття права власності зазначено іпотечний договір №4205 від 23.05.2008 року.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 29.01.2020 року зазначено, що позивач ОСОБА_1 має на праві власності інше нерухоме майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_8 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.69-72).

Доводи апеляційної скарги вказують, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 надає розширені інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: довідка №201068628 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_5 ); довідка №201065567 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_6 ); довідка №201067222 від 20.02.2020 року ( АДРЕСА_1 ). Доводи апеляційної скарги зазначають, що вказані довідки підтверджують обставини щодо неналежності ОСОБА_1 іншого нерухомого майна на момент проведення державної реєстрації - 21.02.2019 року права власності за іпотекодержателем спірної квартири ( АДРЕСА_1 ).

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року, виходячи із наступного. Відповідно до вищезазначених приписів норм закону, які регламентують спірні правовідносини, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Тлумачення положень статті 37 Закону України Про іпотеку свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. Отже, положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України Про іпотеку на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Частиною 8 статті 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регламентовано, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно матеріалів справи (а.с.38-47), 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ Альфа-Банк та єдиним акціонером АТ Укрсоцбанк затверджено рішення про реорганізацію АТ Укрсоцбанк шляхом приєднання до АТ Альфа-Банк. Відповідно до рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ Укрсоцбанк від 15.10.2019 року, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ Укрсоцбанк, які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ Альфа-Банк з дати, визначеної у передавальному акті, а саме, з 15.10.2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ Альфа-Банк від 15.10.2019 року було вирішено затвердити передавальний акт (п.2.1. даного протоколу). При цьому п.2.3. вказаного протоколу визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ Укрсоцбанк, які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ Альфа-Банк з дати, визначеної у передавальному акті, а саме, з 15.10.2019 року (з дати затвердження передавального акту цими загальними зборами акціонерів АТАльфа-Банк та рішенням єдиного акціонера АТУкрсоцбанк.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 29.01.20020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 07.09.2020 року.

Головуючий: Судді: