ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1291/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.,
за участю секретаряЧуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Фідобанк» (в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк») - адвоката Погодіна В.О. на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни, третя особа: Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання дійсними (правомірними) договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ПАТ «ФІДОБАНК» (банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про визнання недійсним нікчемного правочину, зокрема договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 листопада 2015 року на підставі ст. 228 ЦК України, п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк»,

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до ПАТ «ФІДОБАНК», третя особа: ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про визнання правомірними (дійсними) договорів купівлі продажу.

В обгрунтування позову вона вказала, що 26 листопада 2015 року між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового будинку площею 217,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстровим номером 3518. Крім того, між сторонами, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за тією ж адресою, за реєстровим номером 3522. Договори посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В.,

Зважаючи на подання первісного позову банком, ОСОБА_1 зазначила, що вказані договори купівлі-продажу укладено з дотриманням всіх вимог чинного на той час законодавства і їх не можливо вважати нікчемними чи визнати недійсними. Положення п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема щодо відчуження майна за цінами, нижчими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості майна, отриманого банком) не можуть бути застосовані до вищевказаних договорів з огляду на наступні аргументи.

ОСОБА_1 укладала договори з ПАТ «Фідобанк», який станом на час укладення договорів був платоспроможним.

Вартість нежитлового будинку ( 1 770 500,00 грн.) була встановлена незалежною оцінкою ринкової вартості майна, здійсненою на замовлення Продавця і проведеною 02 листопада 2015 року оцінювачем ТОВ «Центр оцінки власності «Парето». Продаж земельної ділянки вчинено за 286 000 грн.

Вартість вказаної нерухомості визначена сторонами за взаємним погодженням під час укладення вказаних договорів і за відсутності примусу як будь-кого із сторін, про що вказано у самих договорах.

За вказаними договорами купівлі-продажу грошові кошти за нежитлову будівлю та за земельну ділянку, були отримані продавцем ПАТ « Фідобанк» від покупця ОСОБА_1 . Обидва договори купівлі - продажу нерухомості і землельної ділянки були нотаріально посвідчені. Підстав для сумнівів у правильності звітів і висновків про оцінку нерухомого майна у нотаріуса не виникло.

Наданий позивачем за первісним позовом звіт з експертною оцінкою предметів договорів на суму 4 668 463,2 грн. на підтвердження різниці в оцінці вартості об`єктів більш ніж на 20%, проведений ПП «ТА-Експерес-Сервіс», не відповідає Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а висновок, зроблений на підставі цього звіту, - необгрунтований.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати правомірними (дійсними) обидва вказані вище договори купівлі продажу будівлі та земельної ділянки, стягнути із відповідачів судові витрати.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2019 року первісний позов банку залишено без розгляду.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ФІДОБАНК», третя особа: Державна установа «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 26 листопада 2015 року, укладений між ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстраційним номером № 3518.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 листопада 2015 року, укладений між ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстраційним номером № 3522.

Стягнуто з ПАТ «ФІДОБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання правничої допомоги у сумі 17 868,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що під час укладання вказаних договорів сторони домовились щодо усіх умов договору. Волевиявлення кожного із учасників правочину було вільним. Також відбулось повне виконання договорів : сплачені кошти та передано майно.

ПАТ «Фідобанк», не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» на виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було виявлено та визнано правочин, що є нікчемним з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 вказаного Закону та ст. 228 ЦК України, оскільки нерухомість було продано неплатоспроможним банком за 1 486 667 грн., а не за 3 890 386 грн. (за новою оцінкою апелянта). Судом першої інстанції при ухваленні оспорюваного заочного рішення не було досліджено всіх обставин справи.

Апелянт також зазначив, що районним судом при ухваленні рішення не було встановлено факту реального надходження коштів на рахунок банку за договорами купівлі-продажу, оскільки розрахунок за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26 листопада 2015 року здійснювався шляхом перерахування коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 , відкритого у ПАТ «Фідобанк» на рахунок банку.

Вважаючи заочне рішення незаконним та необгрунтованим, відповідач просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

21 вересня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 (складений адвокатом Єфімовою Л.Я.), в якому позивачка зазначає, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 3518 та договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3522 не мають жодних ознак нікчемності і наявність таких ознак у цих договорах не доведена позивачем.

Загальні вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, дотримання яких є необхідними для чинності правочину, виконані сторонами правочинів і відповідач не довів належними та допустимими доказами протилежного.

Рішення суду першої інстанції позивач вважає справедливим та законним і, на думку позивача, скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» від 22 лютого 2017 року № 24 було здійснено перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених ПАТ «Фідобанк» за період з 20 травня 2015 року по 20 травня 2016 року, на предмет виявлення правочинів що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України.

13 травня 2017 року комісією з перевірки правочинів було складено протокол, яким вирішено визнати договір купівлі-продажу від 26 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київським міським нотаріальним округом Авдієнком В.В. за реєстровим № 3518, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 нікчемним за ознаками, визначеними ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України.

Вказане стало підставою для звернення Уповноваженої особи Фонду до суду з позовом про визнання вказаного договору нікчемним у судовому порядку.

Основний позов ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: ДО «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», про визнання нікчемного правочину недійсним, зокрема вказаних вище договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 26 листопада 2015 року, судом першої інстанції залишено без розгляду.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів з приводу звернення банку до суду з метою застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У своєму зустрічному позові ОСОБА_1 просила суд визнати дійсними два договори купівлі-продажу, укладені 26 листопада 2015 року між нею та ПАТ "Фідобанк" та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., а саме: договір купівлі - продажу нежитлового будинку площею 217,6 кв.м., за реєстровим номером 3518 та договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 209 кв.м., за реєстровим номером 3522.

Отже позивачка обрала спосіб захисту своїх прав у вигляді визнання дійсними вказаних правочинів.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Судом встановлено, що договори купівлі-продажу, які є предметом спору по даній справі, укладені в письмовій формі та нотаріально посвідчені, що відповідає вимогам ст. 657 ЦК України.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі вказаних вище договорів купівлі-продажу за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, чинним Цивільним кодексом України не передбачено можливості визнання судом дійсним правочину, що має ознаки нікчемності з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України.

Такі випадки передбачені, зокрема, частиною другою статті 220 ЦК України та частиною другою статті 221 ЦК України,

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 обрала не передбачений законом спосіб захисту своїх прав.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у цій постанові.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються: за подачу заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 1 013,5 грн. (а.с. 114, т. 2), за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 114,40 грн. (а.с. 27, т. 3)

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення - до скасування, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі (3 127,9 /2) 1 563,95 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 141, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк») - адвоката Погодіна В.О. задовольнити частково.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни, Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання дійсними (правомірними) договорів купівлі-продажу залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» судовий збір у розмірі 1 563,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Судді