Номер провадження: 22-ц/813/5878/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

третя особа- Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року у складі судді Маломуж А.І.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа- Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач від виховання та утримання дитини свідомо ухиляється.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем доведено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, що підтверджується наданими суду доказами, а саме: заявами сусідів в яких вони зазначають, що колишній чоловік ОСОБА_2 у вихованні та житті дитини не бере участь, матеріально не забезпечує, родину не відвідує, останній раз був помічений разом з родиною, коли дитині було приблизно 1,5 роки, зараз дитині вже 6 років; довідкою Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №106, згідно якою дочка відвідувала «Ясла-садок» з 26 лютого 2016 року. Вихованням дівчинки займається мати, ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_5 . Батька дитини, ОСОБА_2 вихователі та адміністрація жодного разу в закладі не бачили; письмовими відповідями з КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР на запит Служби по справам дітей Одеської міської ради та на запит адвоката, згідно з якими при проведенні профілактичних оглядів в поліклініці з дитиною завжди знаходиться мама; відповіддю Служби по справам дітей Одеської міської ради від 02.08.2019 на запит адвоката, згідно з якою відповідно до журналу обліку вхідної кореспонденції в період з 18.06.2014 по 02.08.2019 звернення щодо надання висновку про визначення порядку участі батька- ОСОБА_2 у вихованні малолітньої - ОСОБА_4 та необхідного пакету документів до служби у справах дітей ОМР не надходило; відповіддю Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2019 №4537 на запит адвоката, згідно з якою перевіркою встановлено, що у період з 18.06.2014 по теперішній час ОСОБА_2 не звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні (визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею), малолітньою донькою - ОСОБА_4 ; листом Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОМР Результати психологічної роботи для виявлення психоемоційного стану дитини, згідно з яким дівчинка зовсім не знає та не пам`ятає свого батька. Вони ні бачилися, він ніколи не телефонує дівчинці. Прив`язаності у дитини до батька не виявлено. Також, на проективних методиках: «Малюнок сім`ї», «Сім`я тварин», «Три дерева» не зображений тато, що свідчить про відсутній контакт з ним. Близькими людьми Адель вважає свою маму та бабусю»; Висновком Київської РА ОМР від 28.10.2019 №1779/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_4 в якому зазначено «Враховуючи, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини , що негативно впливає на її фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх обов`язків».Однак суд першої інстанції вказані докази дослідив, проте не надав оцінку кожному з них, не врахував їх та не зазначив мотивів їх відхилення, чим порушив вимоги ст.89, п.2ч.4.ст265 ЦПК України. Ухилення батька від виконання батьківських обов`язків негативно впливає на фізичний та духовний розвиток доньки, оскільки відповідач не забезпечує свою доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З липня 2019 року до теперішнього часу (7 місяців) відповідач проявив бажання зустрітися з донькою лише один раз-25.12.2019 після судового засідання-20.12.2019. Позбавлення батьківських прав батька у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_6 направлено на захист судом прав та інтересів малолітньої дитини, в той час як суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував інтересів дитини і по суті здійснив захист батьківських прав відповідача, який на протязі тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року без змін.

22.09.2020 від Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника 3-ї особи. В заяві зазначено, що згідно з висновком від 28.10.2019 №1779/01-11 Київська райадміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що батьками неповнолітньої ОСОБА_7 є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014 шлюб укладений між сторонами було розірвано.

Дитина залишилась проживати з матір`ю.

Позивач у справі стверджує про те, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо доньки, що свідчить про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо дитини.

В обґрунтування таких тверджень позивач посилається на такі докази.

Відповідно до довідки Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №106 Золотухіна А. відвідувала «Ясла-садок» з 22.02.2016. Вихованням дівчинки займається мати, ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_5 . Батька дитини, ОСОБА_2 вихователі та адміністрація жодного разу в закладі не бачили.

Відповідно до заяв сусідів позивачки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 останні зазначили, що батько ОСОБА_7 участі у її житті та вихованні не приймає, матеріально не забезпечує, дитину не відвідує, останній раз був помічений разом з дитиною, коли їй було приблизно 1,5 роки.

Згідно з письмовими відповідями з КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР при проведенні профілактичних оглядів в поліклініці з дитиною завжди знаходиться матір дитини.

У відповіді Служби по справам дітей Одеської міської ради від 02.08.2019 зазначено, що відповідно до журналу обліку вхідної кореспонденції в період з 18.06.2014 по 02.08.2019 звернення щодо надання висновку про визначення порядку участі батька- ОСОБА_2 у вихованні малолітньої - ОСОБА_7 та необхідного пакету документів до служби у справах дітей ОМР не надходило.

У відповіді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2019 №4537 зазначено, що у період з 18.06.2014 та на час звернення з даним позовом до суду ОСОБА_2 не звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні (визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею), малолітньою донькою -

ОСОБА_11 листі Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОМР Результати психологічної роботи для виявлення психоемоційного стану дитини зазначено, що дівчинка зовсім не знає та не пам`ятає свого батька. Вони не бачилися, він ніколи не телефонує дівчинці. Прив`язаності у дитини до батька не виявлено.

На проективних методиках: «Малюнок сім`ї», «Сім`я тварин», «Три дерева» не зображений тато, що свідчить про відсутній контакт з ним. Близькими людьми ОСОБА_6 вважає свою маму та бабусю».

У висновку Київської РА ОМР від 28.10.2019 №1779/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_7 зазначено «Враховуючи, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини , що негативно впливає на її фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх обов`язків».

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача прав на дитину не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до доньки прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно доньки.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі N 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі N 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає приймати участь у вихованні доньки. Працює на посаді провідного економіста ПАТ АБ «Південний», має позитивну характеристику з місця роботи, наполягав в судовому засіданні, що дитина йому не байдужа. Наразі у Київському районному суді м. Одеси на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у вихованні доньки.

У судовому засіданні відповідач стверджував, що позбавлення його батьківських прав не буде в інтересах дитини, оскільки він любить свою доньку, бажає і має намір з нею спілкуватись.

Отже, враховуючи те, що батько дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, місцевий суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову у цій частині.

В свою чергу, позивачем не доведено якою є мета позбавлення відповідача батьківських прав та в чому саме в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до доньки.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_7 не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки носить рекомендаційний характер та в силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналіз висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав свідчить про те, що він не є переконливим, ґрунтується на констатації факту відсутності спілкування батька з дитиною. При цьому, посилаючись у висновку на те, що батько не виконує свої батьківські обов`язки без поважних причин, орган опіки та піклування не з`ясував дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя. Отже, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Доводи апеляційної скарги як на підставу для позбавлення батьківських прав про те, що відповідач не спілкується з дитиною, не допомагає їй, не цікавиться її життям, суд апеляційної інстанції не вважає достатніми для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у справі не встановлено винної поведінки відповідача: він бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Пояснив, що бажає приймати участь у житті та вихованні дитини, однак не може дійти порозуміння з колишньою дружиною, з якою постійно приживає його донька.

В свою чергу, висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи, в якому вказано про те, що дитина батька не пам`ятає та не бажає з ним бачитися, безумовною підставою для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав бути не може.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання апелянта на те, що судом не наведено мотивів відхилення аргументів, ключових доказів та заперечень позивача щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Факт того, що відповідач не відвідує дошкільний та лікувальні заклади, які відвідує дитина, не є безумовною підставою для застосування такого крайнього заходу сімейно-правового характеру, як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 01.10.2020.

Головуючий:

Судді: