Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа №619/713/17

провадження №61-36990св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки за касаційною скаргою прокуратури Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року у складі судді Жорняк О. М. та постанову апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Бурлака І. В., Кружиліної О. А.,

учасники справи:

позивач - Дергачівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернувся до ОСОБА_1 з позовом, у якому просив: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0548), загальною площею 0,1355 га від 22 квітня 2009 року, виданий на ім`я

ОСОБА_1 , який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі; витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області земельну ділянку площею 0,1355 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

2. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1355 га в

АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:000:0548). На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку від 22 квітня 2009 року.

3. Прокурор указував, що рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року винесено з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 04 жовтня 2016 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Русько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки.

4. Досудовим розслідуванням встановлено, що вказане вище рішення складено та підписано особисто Русько-Лозівським сільським головою

ОСОБА_2 без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та 11 серпня 2014 року, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням

ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК України.

5. Згідно із звітом про експертну грошову оцінку вартості земельних ділянок, розробленого ПП «Перспектива-Земля», вартість спірної земельної ділянки складає 100 446,15 грн.

6. Ураховуючи наведене, прокурор просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області

від 29 вересня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

8. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вибуття спірної земельної ділянки поза волею її власника - держави України у особі уповноважених на розпорядження землею територіальних органів влади, але у задоволенні позову слід відмовити з урахуванням заяви представника відповідача про застосування позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргу прокуратури Харківської області задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

10. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що прокурор на підтвердження викладених у позовній заяві доводів, у якості доказів надав нечитабельну ксерокопію державного акта, яка не дозволяє його ідентифікувати з тим актом, на який він посилається у позовній заяві, а в долучених прокурором до позовної заяви листі відділу Держгеокадастру

від 04 жовтня 2016 року з додатками на 2 аркушах на запит прокурора про надання інформації прямо зазначено, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло 09 лютого 2016 року до ОСОБА_3

11. Позивачем не надано інших доказів щодо обставин набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку, крім зазначених документів та копії постанови Золочівського районного суду Харківської області

від 04 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку з амністією та про знищення речових доказів (проектів землеустрою та державних актів). З тексту цієї ж постанові вбачається, що ОСОБА_1 отримала не один, а два державних акти на земельні ділянки, а про витребування якої саме з ним звернувся прокурор встановити не надається можливим у зв`язку з ненаданням суду належних та допустимих доказів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року, прокуратура Харківської області просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

14. Прокурор указує на те, що посилання апеляційного суду Харківської області на те, що право власності на вказану земельну ділянку 09 лютого 2016 року перейшло до ОСОБА_3 є помилковим, бо відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04 жовтня 2016 року з додатками на 2-х аркушах, на який посилається суд апеляційної інстанції, спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 0,1355 га, кадастровий номер :00:000:0548, перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 , а до ОСОБА_3 перейшло право власності на іншу ділянку з кадастровим номером :00:000:0540.

15. Правомірність набуття у власність ОСОБА_1 іншої земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0436 є предметом розгляду іншої справи.

16. Крім того, вказує на хибність висновку апеляційного суду про те, що станом на звернення прокурора до суду з позовом і на час вирішення справи відповідач, мала прізвище ОСОБА_3 , а не ОСОБА_3 , оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт зміни прізвища відповідача.

17. Прокурор також вказує на те, що судом першої інстанції невірно визначено початок відліку строку позовної давності, оскільки закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

18. Наголошує, що строк позовної давності для звернення прокурора із позовом про повернення на користь держави земельних ділянок з незаконного володіння почався з моменту набрання чинності судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року відносно ОСОБА_2 , за фактом підробки рішень сесій про передачу земельних ділянок. Лише з моменту набрання чинності вказаними судовими рішеннями встановлено факти порушення вимог законодавства при прийнятті оскаржуваних розпоряджень, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Доводи інших учасників справи

19. Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

21. Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

22. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

23. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

24. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

25. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку

ОСОБА_1 на підставі рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року належить земельна ділянка площею 0,1355 га, земельна ділянка розташована

по АДРЕСА_1 .

27. Постановою Золочівського районного суду Харківської області

від 04 квітня 2014 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною статті 366 КК України на підставі Закону України «Про амністію на 2011 рік». У зазначеній постанові вказано, що ОСОБА_2 працюючи головою Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області підписав завідомо неправдиві рішення зазначеної ради на підставі яких були видані відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, в тому числі і державний акт на право власності на спірну земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Частиною першою статті 402 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

30. Спір між сторонами виник з приводу визнання недійсними та скасування рішень органу місцевого самоврядування про надання у власність

ОСОБА_1 земельної ділянки,скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

31. За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Відповідно до статті 19 ЗК України, у редакції чинній на дату прийняття рішення про передачу відповідачу у власність земельної ділянки, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

33. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

34. Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

35. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (частина перша статті 116 ЗК України).

36. Відповідно до частин шостої-десятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

37. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

38. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

39. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

40. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», у редакції на дату передачі у приватну власність відповідачу земельної ділянки, визначено компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

41. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

42. Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

43. Встановивши, що Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області питання щодо відведення та передання спірної земельної ділянки не розглядалося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого виходу що набуття у власність ОСОБА_1 земельної ділянки відбулося з порушенням вимог чинного законодавства.

44. Висновок апеляційного суду про те, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло 09 лютого 2016 року до ОСОБА_3 спростовується письмовими доказами у справі.

45. Так, предметом спору у даній справі є земельна ділянка кадастровий номер :00:000:0548.

46. Разом із тим, за інформацією наведеною у листі відділу Держгеокадастру №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04 жовтня 2016 року з додатками на 2 аркушах на запит прокурора про надання інформації, на який зіслався апеляційний суд, зазначено, що у власність ОСОБА_3 09 лютого 2016 року перейшла земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0540, попереднім власником якої була ОСОБА_6

47. Щодо посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 отримала не один, а два державних акти на земельні ділянки, а яку з них просить прокурор витребувати у неї, встановити не надається можливим у зв`язку з ненаданням суду належних та допустимих доказів.

48. Так, згідно постанови Золочівського районного суду Харківської області

від 04 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку з амністією та про знищення речових доказів (проектів землеустрою та державних актів) та відомостей, викладених у листі відділу Держгеокадастру №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було виділено 2 земельні ділянки: площею 0,1355 га кадастровий номер :00:000:0548 та площею 0,1500 га кадастровий номер :00:000:0436.

49. Разом із тим, прокурор у даній справі оспорив правомірність видачі

ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1355 га з кадастровим номером :00:000:0548.

50. При розгляді справи судом першої інстанції встановлювались фактичні обставини справи та досліджувались письмові докази саме відносно вказаної земельної ділянки.

Щодо строку позовної давності

51. У справі, яка переглядається, стороною відповідача подано заяву про застосування позовної давності, в якій просив відмовити у позові прокурора з підстав, передбачених статтею 267 ЦК України, посилаючись на ту обставину, що факт передачі земельних ділянок громадянам з державної власності мав місце у 2008 році і ці події не були утаємничені від територіальних органів державної влади, які за законом уповноважені на здійснення функції контролю за дотримання вимог земельного законодавства, оскільки технічна документація щодо надання згоди на розробку та про затвердження проектів відведення земельних ділянок здійснювалися за участю саме цих органів. Контролюючі органи державної влади в сфері управління та контролю у сфері користування та розпорядження земельними ресурсами, в тому числі і земель державної власності, ані органи прокуратури у передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності не зверталися до суду з позовом.

52. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

53. Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

54. Згідно із частиною другою статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

55. Одним з таких органів є прокуратура, на яку статтею 131-1 Конституції України, покладено представництво інтересів держави у в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

56. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

57. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

58. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

59. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

60. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

61. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

62. Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

63. При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

64. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

65. Вказана позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду та є незмінною.

66. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

67. Зазначений правовий висновок узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, (провадження № 14-183цс18), а також у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 619/738/17, (провадження

№ 61-22690св18), від 03 липня 2019 року у справі № 619/737/17-ц, (провадження № 61-36609св18), від 03 липня 2019 року у справі № 619/720/17 (провадження № 61-27502св18), від 17 жовтня 2019 року

№ 619/717/17(провадження № 61-4248св19).

68. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі

№ 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18).

69. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 81 діючого ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

70. Перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції встановив наступне.

71. Порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області при передачі у власність спірної земельної ділянки відбулось у 2008 році. Ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин.

72. У 2009 році на спірну земельну ділянку було видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

73. Матеріали справи не містять інформації про затвердження спеціально уповноваженими органами проекту відведення земельної ділянки у 2008 році, однак цій земельній ділянці присвоювався кадастровий номер, встановлювались межі земельних ділянок на підставі розробленої технічної документації із землеустрою. Другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я відповідача також зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району Харківської області.

74. Отже, погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 2009 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування.

75. Достеменно встановивши, що держава, в особі спеціально створених органів державної влади знала з 2009 року про те, що відбулось незаконна передача у приватну власність земельної ділянки, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звернувшись з даним позовом у березні 2017 року, прокурор пропустив установлений законом трирічний строк позовної давності звернення до суду.

76. Посилання у касаційній скарзі на те, що строк позовної давності для звернення прокурора із цим позовом почався з моменту набрання чинності судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року відносно ОСОБА_2 за фактом підробки рішень сесій про передачу земельних ділянок, не заслуговують на увагу, оскільки ці підстави були прийняті місцевим судом, їм дана належна правова оцінка.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

77. Відповідно до статті 413 ЦПК України, в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

78. Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

79. Скасовуючи правильне по суті рішення суду першої інстанції, та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

80. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду, відповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу прокуратури Харківської області задовольнити частково.

2. Постанову апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року скасувати, рішення Дергачівського районного суду Харківської області

від 29 вересня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська