Справа № 336/2043/19
провадження № 2/336/245/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості та зобов`язання повернути майно,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 06.05.2019 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

1 липня 2019 року відповідачкою ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди № 16/08 від 16.08.2009 року.

20 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про закриття провадження у справі з тих підстав, що правовідносини, які існують між сторонами на підставі договору оренди, виникли між суб`єктами господарювання та вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції господарського суду.

Вирішуючи означене клопотання, суд виходить з такого.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги за первісним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 пов`язані з укладеним 16 серпня 2009 року між сторонами фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 , правонаступником якого є позивач, з одного боку, та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , - з другого, договором оренди № 16/08.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 13.08.2018 року було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 на підставі власного рішення.

Відповідно до статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

З аналізу вказаних норм права вбачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності сторони до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору оренди, укладеного між суб`єктами господарської діяльності.

Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець, і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Враховуючи, що у вказаній справі спір виник при виконанні договору оренди, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , умови якого в подальшому змінювались, розгляд цієї справи повинен відбуватися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача щодо закриття провадження у справі підлягає задоволенню, а провадження у вказаній справі відкрите за правилами цивільного судочинства підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати ВС висловленій в постанові від 26 червня 2019 року у цивільній справі № № 760/13915/18.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди № 23/09-13 від 23.09.2013 року, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, спір, що виник між фізичними особами-підприємцями, виходячи із змісту заявленого зустрічного позову, з огляду на викладене вище правове обґрунтування, має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з ч. ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем ОСОБА_1 при поданні первісного позову у сумі 4795,75 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 19, 186, 255, 353 ЦПК України, ст.. 4, 20 ГПК України, 124, 125, 128 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за первісним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості та зобов`язання повернути майно.

Відмовити у відкритті провадження в справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди № 16/08 від 16.08.2009 року.

Роз`яснити фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 право на звернення до господарського суду Запорізької області в порядку господарського судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення до господарського суду м. Києва в порядку господарського судочинства.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , сплачений судовий збір у сумі 4795,75 грн. (чотири тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень 75 коп.), сплачений згідно платіжного доручення № 66 від 29.03.2019 року у сумі 953,75 грн., платіжного доручення № 67 від 29.03.2019 року в сумі 1921 грн., платіжного доручення № 68 від 29.03.2019 року в сумі 1921 грн., внесені через АТ «Укрсиббанк» на рахунок 8009, отримувач платежу УК у Шевченківському районі м. Запоріжжя/ Шевч./22030101, призначення платежу *;101; НОМЕР_3 ; судовий збір, за позовом ОСОБА_1 , Шевченівський районнимй суд м. Запоріжжя код 22030101.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Щаслива