Дата документу 01.09.2020 Справа № 316/2020/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 316/2020/19

Провадження №22-ц/807/2351/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» назаочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2020 року в складі судді Куценка М.О. в справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 20.06.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Укладений договір, відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 15.08.2019 утворилась заборгованість в розмірі 146 279, 95 грн., яка складається з: 0, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 31 699, 12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 112 149, 41 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2431, 42 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100, 00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0, 00 штраф (фіксована частина), 0, 00 грн. - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 146 279, 95 грн. за кредитним договором № б/н від 20.06.2011, а також судові витрати в розмірі 2194,20 грн.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.06.2011 в розмірі 27 326, 21 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 409, 89 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач, 20.06.2011 окрім анкети-заяви, особисто підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій погоджено базову процентну ставку за користування кредитом - 2,5 % в місяць, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені, розмір штрафів. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом. Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, здійснював оплати карткою, частково погашав заборгованість за договором. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Зазначає, що судом необґрунтовано зменшено суму фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачаються всі операції по зняттю кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості за процентами. Звертає увагу, що суд в порушення вимог ст.. 534 ЦК України зменшив суму заборгованості за тілом кредиту, зарахувавши на її погашення всі суми, що вносилася відповідачем на погашення заборгованості. Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування сторонами було погоджено базову процентну ставку 2,5 % в місяць, порядок нарахування пені та штрафів.

Оскільки заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2020 року не оскаржується сторонами в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 326,21 грн., апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не з`явилася, повідомлялась про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Стаття 128 ЦПК України визначає, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 130 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси ( п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Дану цивільну справу суд апеляційної інстанції призначав до розгляду неодноразово.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 липня 2020 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 11год 00 хвл 04 серпня 2020 року (а.с. 110).

Двічі судові повістки, направлені ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 04 серпня 2020 року за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 повернулися із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 120- 134).

Розгляд справи було відкладено на 11 год 40хвл 01 вересня 2020 року.

Судові повістки, направлені ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 01 вересня 2020 року за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 повернулися із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.161-165).

Згідно відповіді Енергодарської міської ради від 20.09.2020 № 1838/01-23-12 на запит Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 17.01.2019 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.39)

В анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20 червня 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , нею зазначено місце проживання : АДРЕСА_3 ( а.с.8).

Вказана інформація щодо місця проживання відповідача міститься в копії паспорта ( а.с.24).

Будь-яка інформація щодо іншого місця проживання відповідача у справі відсутня.

Варто також зазначити, що у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що апеляційним судом вжито заходи про повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи у спосіб, передбачений ст.. ст.. 128, 130 ЦПК України, а також положення ст.. 44 , ч.2 ст.. 372 ЦПК України, судова колегія, ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, виходив з безпідставності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, а витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 20 червня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8, 48).

За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодилась, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

До заяви позивач додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки«Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-24).

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 20 червня 2011 року станом на 15.08.2019 становить 146 279, 95 грн., яка складається з: 0, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 31 699, 12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 112 149, 41 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2431, 42 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100, 00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0, 00 штраф (фіксована частина), 0, 00 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-7).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 20 червня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 20 червня 2011 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані Умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 20 червня 2011 року.

Анкета-заява від 20 червня 2011 року, підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також щодо процентної ставки.

Проте, з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі - Довідка), підписаною ОСОБА_1 (а.с. 9), яка додана банком до позовної заяви, вбачається, що сторони узгодили:

розмір процентів за користування кредитними коштами 2,5% на місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році;

розмір мінімального щомісячного платежу (7% від заборгованості але не менш ніж 50 грн. та не більше ніж залишок заборгованості) та строки внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім,

пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за формулою: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - це базова процентна ставка по договору/ 30, яка нараховується за кожний день прострочки по кредиту; пеня (2) - це 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше;

штрафи за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Заперечень щодо підпису указаної Довідки відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі банк посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно частково відмовлено у стягненні заборгованості за тілом кредиту, а саме в розмірі 4372,91 грн.

Колегія суддів вважає вказані доводи неприйнятними виходячи з наступного.

Як зазначалось, сторонами у Довідці погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами 2,5% на місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році.

Однак, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" розрахунку щодо нарахування процентів за ставкою, погодженою сторонами у розмірі 2,5% , не надано.

Проте, із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць.

В матеріалах справи відсутні докази щодо погодження сторонами процентної ставки у розмірі 3,6 % на місяць.

Таким чином, банком списувались з рахунку проценти за користування кредитом у більшому розмірі, ніж було погоджено сторонами.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20 червня 2011року зазначено, що заборгованість за нарахованим відсотками становить 0,00 грн.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Оскільки сторонами не оскаржується рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 326,21 грн., колегія суддів приймає розмір вказаної заборгованості як базовий для нарахування інших витрат.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за пенею, оскільки, як зазначалось, сторонами у Довідці було погоджено розмір та порядок нарахування пені,тому колегія суддів вважає, що вимоги банку щодо стягнення пені є обґрунтованими.

Однак, пеня, яка нарахована банком за кредитним договором у розмірі 114 580, 83 грн. значно перевищує заборгованість за стягнутим тілом кредиту (у 4 рази), тому колегія вважає за можливе у відповідності до положень ч. 3 статті 551 ЦПК України зменшити її розмір до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 27 326,21 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 підписала Довідку про умови надання платіжної карти Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони погодили розмір та порядок нарахування пені, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за пенею за кредитним договором від 20 червня 2011 року в розмірі 27 326,21 грн.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не спростовано.

Отже, апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором від № б/н від 20 червня 2011 року заборгованості за пенею в розмірі 27 326,21 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Позовні вимоги задоволені на 37,36 %, тому розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 819,75 грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 20,45%, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 673, 00 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1492,75 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2020 року в цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 червня 2011 року станом на 15.08.2019 за пенею в розмірі 27326, 21 грн. (двадцять сім тисяч триста двадцять шість гривень 21 копійка).

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2020 року в іншій частині, що оскаржується, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір в розмірі 819, 75 грн. (вісімсот дев`ятнадцять гривень 75 копійок) за подання позовної заяви та 673, 00 грн. (шістсот сімдесят три гривні 00 копійок) за подання апеляційної скарги, а разом 1492, 75 грн. (одна тисяча чотириста дев`яносто дві гривні 75 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова