КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/43/20 Головуючий у І інстанції Свояк Д.В.
Провадження №22-ц/824/9913/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Переяславської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

у січні 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням сесії Переяслав- Хмельницької міської ради Київської області від 4 вересня 2017 року №98-42/2 VII «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_1 » надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,1000 га, в межах м. Переяслав-Хмельницького, присвоївши земельній ділянці поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Позивач є потерпілою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Що статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким зокрема, передбачено обов`язкове відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва (п.20 ст.20 Закону), тобто має першочергове право на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Оскільки, ОСОБА_1 вільно та безперервно протягом більше десяти років володіє спірною земельною ділянкою, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги висловлює свою незгоду із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Зазначає, що не суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивач зверталася із заявою від 16.08.2017 року до Переяслав-Хмельницького міського голови про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки починаючи з 1992 року протягом 25 років спірна земельна ділянка знаходиться у її постійному користуванні, що підтверджується актом депутата Переяслав-Хмельницької міської ради від 31 липня 2017 року №231.

Після виготовлення проекту землеустрою позивач тричі зверталась з аналогічними заявами до міського голови, однак вони не були внесені на розгляд сесії, що є порушенням її законних прав.

Також в апеляційній скарзі вказано, що суд при ухваленні спірного рішення, надав перевагу доданим документам відповідача та третьої особи, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 виготовлений на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , і згідно викопіювання з планшету м. Переяслава - Хмельницького земельна ділянка третьої особи накладається на ділянку ОСОБА_3 , яка ним приватизована за адресою: АДРЕСА_3 .

04 серпня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що позивач не могла не знати, що земельна ділянка є комунальною власністю міста, а тому вона не може бути добросовісним користувачем та до неї не можуть бути застосовані норми законодавства, що регулюють набуття права власності за набувальною давністю.

Відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від Переяславської міської ради з порушенням визначеного процесуального строку залишено апеляційним судом без розгляду.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 03.09.2020 року. Заяв, клопотань на адресу апеляційного суду не направляла.

Керуючись частиною 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала за можливе розгляд справи за відсутності апелянта, належним чином повідомленого про судове засідання.

Представник Переяслав-Хмельницької міської ради Лебідь Н.Ф. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення її прав, за захистом яких мало місце звернення до суду, а за умов наявності двох осіб, які претендують на отримання у власність однієї й тієї ж земельної ділянки, при розроблені ними проектів землеустрою, питання того, кому може бути ця земельна ділянка надана у власність, має бути вирішено на підставі вимог законодавства із врахуванням, якщо це передбачено законом, черговості, пільг тощо, якими можуть бути зокрема ті, що встановлені у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» або ст. 119 ЗК України.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони зроблені відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Позивач свої вимоги ґрунтувала на положеннях ст. 344 ЦК України, відповідно до яких особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Наведеною правовою нормою (абзац 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю має особливий порядок, який регулюється відповідним законом.

У відповідності до положень ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Аналіз ст.119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (ст.ст. 118,123 ЗК України).

Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Вказана позиція була висвітлена й в постанові Верховного Суду за результатами розгляду справи №742/2916/15-ц.

Зважаючи на викладене, враховуючи той факт, що для набуття права власності на земельні ділянки за набувальною давністю встановлено особливий порядок, а суть вимог позивача полягає не в оцінці правомірності чи неправомірності відмови органу місцевого самоврядування передати їй земельну ділянку, а саме полягали у визнанні за нею права на спірну землю, такі вимоги не підлягають до задоволення.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивач при зверненні до суду стверджувала про те, що земельноюділянкою, стосовно якої вона заявила позовні вимоги, вона користується з 1992 року і по даний час, відкрито і безпреривно протягом 25 років, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки депутатом міської ради від 31 липня 2017 року.

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 04 вересня 2017 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 » надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4 вказаного рішення обумовлено строк його дії - один рік з дня набрання ним чинності.

Згідно з копіями заяв ОСОБА_1 на ім`я Переяслав-Хмельницького міського голови Костіна Т.В. від 22 березня 2019 року, 03 травня 2019 року, 01 листопада 2019 року, остання зверталася до Переяслав-Хмельницької міської ради з проханням затвердити «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1 в межах АДРЕСА_1 » та передати їй вказану земельну ділянку у приватну власність за набувальною давністю.

Відповідно до копії рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 06 жовтня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 » ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,1000 га, розташовану в межах АДРЕСА_2 .

Згідно з копією довідки Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі ГУ Держгеокадастру у Київській області №34-10-0.33-77/174 від 28 березня 2017 року станом на 01 січня 2016 року загальна площа земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_2 , становить 0,1000 га забудованих земель, номер рядка 2.4.

Згідно з копією висновку «Про відмову у погодженні проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 » від 24 жовтня 2017 року відділ містобудування, архітектури та використання земель Переяслав-Хмельницької міської ради надав відмову у погодженні проекту щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність в зв`язку з тим, що на вказаному місці відповідно до графічних матеріалів проекту вже були розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим особам.

В той же час до суду не було надано доказів перебування спірної земельної ділянки в користуванні позивача саме з 1992 року, як про те позивач стверджувала в своїй позовній заяві.

Не було заявлено позивачем і жодного клопотання до суду щодо забезпечення доказів, за допомогою яких вона б могла підтвердити такі свої посилання. За таких умов позиція позивача залишилась недоведеною і цілком обґрунтовано не була прийнята судом першої інстанції.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта в частині не повного встановлення судом всіх обставин, що мають значення для справи.

В своєму рішенні суд першої інстанції ретельно оцінив представлені позивачем докази, за результатами чого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стороною позивача не було належним чином наведено достатньо доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Позивач обов`язку доказування таких обставин не виконав, що і було зазначено судом першої інстанції, а доводи апелянта з цього приводу висновок суду в цій частині не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.