КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/9896/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 25.12.1999 року у Відділі РАГС Луганської міської ради за актовим записом № 1054 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 . Позов про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді.

Від даного шлюбу вона та ОСОБА_1 мають дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що малолітні діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. Вона самостійно доглядає, виховує та утримує їх, вживає вичерпних заходів стосовно створення належних умов для їх фізичного, духовного та морального розвитку.

З моменту припинення шлюбних відносин, ОСОБА_1 участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Разом з тим, вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дітей, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Зазначала, що ОСОБА_1 , будучи працездатною особою, може сплачувати аліменти, оскільки аліменти нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не провадиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, не має, натомість, має у власності нерухомість та офіційно працевлаштований.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), платника аліментів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року - позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 21.08.2019 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення до суду позовної заяви, тобто з 21 серпня 2019 року, і до досягнення дітьми повнолоіття .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року дану справу призначено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 25.12.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської міської ради зроблено запис за № 1054 про реєстрацію шлюбу між сторонами у справі (а.с. 17).

Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27.09.2000 року (а.с. 14); малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 17.10.2014 року )а.с.15); та малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 17.10.2014 року (а.с. 16).

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 05.09.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 47-48).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала, що відповідач не надає їй допомоги на утримання дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У частинах першій - третій статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законодавець визначив (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, ст. 183 ч.5 СК України), що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Із довідки №11 від 10 лютого 22 року, виданої ТОВ Компанія Ефективні Інвестиції» слідує, що позивачка по справі - ОСОБА_2 займає посаду спеціаліста фінансового відділу, та її дохід за період з січня 2019 року по січень 2020 року склав 49 749 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «Енергія України» № 7 від 14.01.2019 року ОСОБА_1 займає посаду генерального директора (за сумісництвом), та його дохід за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року склав 42 764,31 грн. (а.с. 18т.1).

Як видно здовідки ТОВ «Компанія Ефективні інвестиції» № 2 від 14.01.2019 року, ОСОБА_1 займає посаду генерального директора та його дохід за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року склав 180 858,82 грн. (а.с. 19 т.1).

З матеріалів справи слідує що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 21.03.2003 року належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 20, 22 т,1).

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110318961 від 11.01.2018 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 21 т.1).

Судом також встановлено, що 11.01.2018 року між ПАТ «Кредо Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № А0602, за умовами якого Банком надано позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 065 000,00 строком до 10.05.2036 року на придбання в кредит нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 142-144 т.).

Також з матерілів справи слідує, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля в кредит № 530 ФО/V-кр, належить автомобіль Touareg V 6 TDI (а.с. 23-25).

Зі справи вбачаєтьсяй дана обставина не заперечувалась сторонами, що вони та їх діти проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що матеріально утримує доньок та всю сім`ю, оскільки всі проживають разом, та приймає участь у вихованні дітей.

Разом з тим, позивачка не заперечувала про те, що відповідач періодично надає допомогу на дітей, проте така участь є систематичною.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, наданим доказам дав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 . Враховуючи вартість життя та необхідність забезпечення соціально-побутових потреб розвитку й здоров`я дітей, а також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір аліментів, матеріальний стан відповідача, який офіційно працевлаштований та має регулярний щомісячних дохід, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

Визначений судом вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін, підстав для зменшення розміру аліментів колегія суддів не вбачає.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути оскасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено витрат позивачки на утримання дітей, а на відповідача покладена валова частка витрат по утриманні дітей, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки суд першої інстанції, виходячи із норм ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якою батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та з врахуванням доходів, отриманих як позивачкою так і відповідачем, обґрунтовано задовольнив позов.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують й не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: