Справа № 134/1188/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2020 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому просила визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної часткової власності на майно подружжя - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 у відповідних частках 2/3 та 1/3; розділити житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , визнавши за нею право особистої власності та виділити їй в натурі - цілий житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію в розмірі вартості його частки майна в розмірі 25000 грн. Стягнути з відповідача усі витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 21.11.2004 у виконкомі Заболотненської сільської ради Крижопільського району, Вінницької області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.02.2016, шлюб між ними розірвано.

За час перебування в шлюбі 18.06.2006, ними було придбано за її кошти та спільні кошти в інтересах сімї нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який на даний час вона оцінює в 100000 грн.

Вважає, що її частка має бути збільшена і становити 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , оскільки для придбання будинку було використано її особисті кошти, відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дітей, а також те, що з нею залишаються проживати двоє їхніх неповнолітніх дітей, яким потрібно по кімнаті. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в обґрунтування якого зазначив, що в даному позові позивач не надала жодного доказу, що будинок куплений за її власні кошти, надумана ціна житлового будинку, відсутня технічна характеристика будинку та господарських будівель. Позивач не дає змогу бачитись з їхніми дітьми та спілкуватись. На даний час діти проживають з її батьками пенсіонерами, вона не займається вихованням їхніх дітей, оскільки проживає за іншою адресою. Просив відмовити в задоволенні позову, як необґрунтованим та безпідставним. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чудак В.Д. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказавши, що позивач готова сплатити за половину вартості будинку відповідачу, однак не встигла цього зробити. Представник відповідача - адвокат Григоришен О.В. в судовому засіданні посилаючись на доводи, викладені у відзиві, заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного сумісного майна подружжя. Посилався на те, що позовні вимоги позивача не відповідає вимогам чинного законодавства України а саме: не залучено в справі Крижопільську селищну раду, оскільки житловий будинок, знаходиться на землі комунальної власності. Господарські будівлі біля житлового будинку по АДРЕСА_1 є самочинними і за визначенням не можуть бути обєктом поділу. Відступлення від рівності часток, про яке говориться в позові, з мотивів проживання дітей разом з позивачем є безпідставним та необґрунтованим з огляду на рішення ВС/КС № 297/2837/17 від 27.12.2019 та правової позиції судів по справі № 752/5406/14-ц від 18.06.2019. Позивач знехтувала вимогами Закону України «Про судовий збір». Проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 само по собі не є підставою для збільшення частки одного із подружжя, оскільки діти на даний час проживають з дідом в с. Заболотне Крижопільського районну Вінницької області. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.11.2004 у виконкомі Заболотненської сільської ради Крижопільського району, Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб про що складено відповідний актовий запис за № 7 (а.с. 9).

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10.11).

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.02.2016, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 12). На підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2006, посвідченого державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 1221, ОСОБА_4 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 23,7 кв.м, який який складається з: А- будинку, входить веранда - а, навіс - Б, прибиральня - Т, огорожа - 1 . Дата внесення запису про прийняття рішення про державну реєстрацію 18.08.2006, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів. Пунктом 2 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2006, посвідченого державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори, встановлено згідно відомостей, викладених у витязі з реєстру прав власності на рухоме майно, виданого КП «Тульчинське МБТІ» 03.08.2006, інвентарна оцінка відчужуваної нерухомості складає 18229 грн. Судом також встановлено, що згідно висновку експерта Вінницького науково- дослідного експертно - криміналістичного центру № 67 від 06.03.2020, ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 214560,00 грн. Враховуючи об`ємно - планувальні характеристики житлового будинку ( планування та функціональне використання приміщень, площу будинку, житлову площу - недостатність житлової площі кімнати для окремо ізольованої однокімнатної квартири) та співвставивши з вищевикладеними вимогами нормативно -технічної документації в галузі будівництва, експерт прийшов до висновку, що розподіл в натурі житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , в частках Ѕ та Ѕ з виділенням в окремі ізольовані квартири з технічної точки зору не є можливим. Відповідно до положень ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Норми законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Судом встановлено, що на час придбання житлового будинку з надвірними будівлями сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, займались спільним побутом та вклали спільні кошти. Суд приходить до висновку, що позивач не надала суду жодного доказу, які б свідчили про придбання нею спірного майна за особисті кошті та є її особистою власністю. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пленумом Верховного Суду України надав роз`яснення, встановлені у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зокрема, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Сторонами не представлено суду доказів витрат особистих коштів на придбання спірного будинку, які б давали підстави для висновку, що її частка у майні подружжя є більшою ніж 1/2 частини.

Оскільки позивач не внесла на депозитний рахунок суду коштів половину вартості спірного будинку, а відповідач не надав згоди на отримання грошової компенсації за будинок, позовна вимога про визнання права власності на будинок за позивачем не може бути задоволено. Враховуючи те, що житловий будинок був набутий сторонами під час перебування в шлюбі та за спільні кошти, суд вважає за доцільне провести розподіл належного подружжю нерухомого майна та виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Суд надає роз`яснення, що визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частині на будинок в порядку поділу майна подружжя не позбавляє сторін у подальшому вирішити питання щодо реального поділу, у тому числі з присудженням грошової компенсації одному із них за 1/2 частки будинку. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню , а в решті позовних вимог слід відмовити. У позовні заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь усі витрати понесені нею по справі по даній справі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Із долученої угоди та додатку № 1 про надання правової допомоги та здійснення представництва від 25.08.2020, укладеного між адвокатом Чудаком В.Д. вбачається, що гонорар виконавцю по наданню правничої допомоги становить 20000,00 грн., з яких: - усна консультація замовника з правових питань - 1 год. - 4723*40% = 1889,20 грн; - вивчення правової бази та судової практики, підготовка позовної заяви: 3 год. - 4723* 40% = 5667,60 грн; - підготовка клопотання про призначення будівельно - технічної експертизи: 3 год. - 4723*40% = 5667,60 грн.; - представництво інтересів замовника в судовому засіданні: одне судове засідання - 2500 грн., 3 судових засідання - 7500 грн. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що вартість представництва інтересів позивача у суді в розмірі 7500 грн. є неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Тому розмір витрат позивача на представництво в суді слід зменшити із 7500 грн. до 2500 грн. та стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 13835,20 грн., з яких: 5667,60 грн. вивчення правової бази та судової практики, підготовка позовної заяви; 5667,60 грн. підготовка клопотання про призначення будівельно - технічної експертизи; 2500 грн. за представництво інтересів у судову засіданні. За даними журналу судового засідання від 25 вересня 2020 року було одне судове засідання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, також стягує з відповідача витрати на проведення експертизи. Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. ст.4,12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ,залишивши даний будинок у їхній спільній частковій власності (по Ѕ за кожним).

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме:

- 750,00 (сімсот п`ятдесят) гривень судового збору;

- 7032,00 (сім тисяч тридцять дві) гривні за проведення експертизи;

- 13835 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 20 копійок витрат на правовому допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2020 року.

Суддя: