Справа № 265/5329/20
Провадження № 2/265/1482/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5329/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за участі позивача - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що він знаходиться з відповідачкою у зареєстрованому 12 грудня 2015 року шлюбі. Враховуючи, що угода про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя сторін, не досягнута, та яке складається з придбаних у вересні 2017 року подружжям двох шаф «Василіса» та софи «Прага» на загальну суму 16300 грн., то просив суд на підставі ст. 69 СК провести поділ такого майна, залишивши його відповідачці та стягнувши з неї на його користь компенсацію 1/2 частки вартості майна в сумі 8150 грн.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги, на задоволенні яких наполягав. Пояснював суду, що він разом із ОСОБА_2 проживав до грудня 2019 року по АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації відповідачки, куди вони за спільні кошти придбали за 16300 грн. у вересні 2017 року меблі, які складались з двох шаф « Василіса » та однієї софи «Прага». Після припинення фактичних шлюбних відносин придбані за час шлюбу меблі залишилась у квартирі його дружини, ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 . Оскільки добровільно вирішити поділ вказаного майна не вдається, то просив суд стягнути з відповідачки на його користь компенсацію 1/2 частки вартості вказаних меблів.

Відповідачка, ОСОБА_2 , в судове засідання за невідомих причин не з`явилась повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою.

Таким чином зі згоди позивача згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий ОСОБА_1 позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом було встановлено факт перебування сторін, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у шлюбі, починаючи з 12 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 615 від 12 грудня 2015 року (а. с. 6).

Факт придбання за час шлюбу сторін двох шаф «Василіса» та софи «Прага» на загальну суму 16300 грн. підтверджується оригіналом товарного чеку ФОП ОСОБА_3 від 29 вересня 2017 року.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 вказувала, що позивач її син, який після одруження із відповідачкою мешкав разом із ОСОБА_2 за місцем проживання останньої, по АДРЕСА_1 , куди вони удвох за спільні кошти придбали дві шафи «Василіса» та софу «Прага», які знаходились станом на осінь 2017 року у спальній кімнаті такої квартири. Додавала, що вона допомагала робити ремонт у такій кімнаті восени 2017 року для благоустрою проживання подружжя свого сина.

На підтвердження доводів позивача у судовому засіданні були оглянуті фото із зображенням на них меблів, що знаходяться у кімнаті квартири, придбаних за твердженням ОСОБА_1 подружжям за час шлюбу сторін.

Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.

Отже, спірне майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки, як подружжя, бо воно було набуто за час їх перебування в шлюбі.

На підставі ч. 1 ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, керуючись презумпцією рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що у позивача та відповідачки виникло в кожного право спільної сумісної власності на 1/2 частку придбаних 29 вересня 2017 року двох шаф «Василіса» та софи «Прага».

На підставі ч. 1 ст. 71 СК майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. 2 ст. 71 СК неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

На підставі ст. 358 ч. 3 ЦК кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 71 СК присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, за загальним правилом, допускається лише за його згодою.

На підставі наведених норм та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені та доведені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки судом було встановлено, що придбане за час шлюбу подружжям сторін майно, яке складається з двох шаф «Василіса», софи «Прага» та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, залишилось після припинення фактичних шлюбних відносин за місцем проживання ОСОБА_2 , тому зі згоди позивача, виходячи з презумпції рівності часток спільного майна подружжя, ОСОБА_1 має право на отримання від своєї дружини компенсації 1/2 частки вартості таких меблів, що дорівнює 8150 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідачки на користь позивача підлягає також стягненню понесені ним судові витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дві шафи «Василіса» та софу «Прага».

Визнати за ОСОБА_2 право власності на дві шафи «Василіса» та софу «Прага».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частки вартості двох шаф « Василіса » та софи «Прага» грошові кошти в сумі 8150 (вісім тисяч сто п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 6 жовтня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Суддя