КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-вк/824/124/2020
Справа № 824/109/20
У Х В А Л А

07 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі головуючого судді Кашперської Т.Ц. за участі секретаря Богдан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 30 червня 2015 року у справі № ІБ-5263/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

26 червня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», подана представником Пилатом Т.І., про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 30 червня 2015 року у справі № ІБ-5263/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Заявник посилався на те, що 30 червня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації Українських Банків у складі третейського судді Тропотяги Р.П. ухвалено рішення у справі № ІБ-5263/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

З 28 лютого 2017 року правонаступником вимог за даним кредитним договором є ТОВ «Нью Файненс Сервіс». Так, 28 лютого 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке в подальшому змінило своє найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» було укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» відступило (передало у власність) ТОВ «Нью Файненс Сервіс» право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1

ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» придбало ці права вимоги у ТОВ «ФК «Фонд боргових зобов`язань» (договір факторингу № 25/11-2), яке у свою чергу придбало такі права в ПАТ «Ідея Банк» на підставі договору факторингу № 26/02-2.

Договір факторингу № 28/02-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором № Р21.187.73019 від 13 лютого 2014 року, не містить відомостей про наявність рішення третейського суду № ІБ-5263/15 про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Однак, кредитний договір № Р21.187.73019 від 13 лютого 2014 року містить третейське застереження, яке, у разі виникнення спору, передбачає розгляд такого спору в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських Банків.

З огляду на це, 23 квітня 2020 року ТОВ «Нью Файненс Сервіс» звернулося до ПАТ «Ідея Банк» із запитом про надання інформації, в якому просило повідомити, чи передавався спір, предметом якого є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , за договором № Р21.187.73019 від 13 лютого 2014 року, на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків.

07 травня 2020 року ТОВ «Нью Файненс Сервіс» отримало від ПАТ «Ідея Банк» відповідь на свій запит, в якому останнє підтвердило факт розгляду спору про стягнення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 у третейському суді, та надало засвідчену судом копію рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків № ІБ-5263/15, яким позов про стягнення заборгованості за вищезгаданим договором задоволено повністю.

У зв`язку з тим, що ТОВ «Нью Файненс Сервіс» як новий кредитор дізналося про існування рішення третейського суду та отримало копію такого рішення лише 07 травня 2020 року, просив поновити строк на подачу заяви про примусове виконання рішення третейського суду та видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків № ІБ-5263/15 від 30 червня 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 липня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 17 серпня 2020 року, в подальшому розгляд справи відкладено на 07 вересня 2020 року.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 ЦПК України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Такі ж підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду передбачені ст. 56 Закону України «Про третейські суди».

Як вбачається із матеріалів справи, 13 лютого 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р21.187.73019, за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 69200 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 5.4 договору, сторони дійшли згоди, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських Банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідає місцю і даті укладення договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків від 30 червня 2015 року у справі № ІБ-5263/15 позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» 135756,95 грн. заборгованості за кредитним договором № Р21.187.73019 від 13 лютого 2014 року.

28 лютого 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке в подальшому змінило своє найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» було укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» відступило (передало у власність) ТОВ «Нью Файненс Сервіс» право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1

ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» придбало ці права вимоги у ТОВ «ФК «Фонд боргових зобов`язань» (договір факторингу № 25/11-2), яке у свою чергу придбало такі права в ПАТ «Ідея Банк» на підставі договору факторингу № 26/02-2.

Відповідно до пункту 14 частини першої статі 6 Закону України «Про третейські суди», у редакції Закону № 2983-VІ від 03 лютого 2011 року, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Отже, на час укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 договору від 13 лютого 2014 року та прийняття третейським судом рішення Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

При цьому, на переконання апеляційного суду, оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг, спір виник щодо заборгованості за кредитом, отриманим на споживчі цілі, то третейському суду в силу положень п. 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа була не підвідомча.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Такий висновок підтримано правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі №6-2074цс15 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-1716 цс15, де зазначено, зокрема, про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг, поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору про надання послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, та зазначила, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Виходячи із суб`єктного складу сторін і характеру спірних правовідносин, які були предметом розгляду у Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, цей спір не підвідомчий третейському суду, оскільки підставою для звернення до суду є невиконання боржником умов договору.

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15.

Оскільки боржник є споживачем послуг та спір виник щодо стягнення з нього боргу за споживчим договором, тому третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 цього Закону така справа не підвідомча.

Не можна погодитися із доводами ТОВ «Нью Файненс Сервіс» в заяві про видачу виконавчого листа, що кредитний договір не має ознак споживчого, оскільки відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредит надавався відповідачу на «поточні», а не на споживчі послуги.

Така позиція спростовується правовими висновками Верховного Суду в постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17, від 16 серпня 2019 року у справі № 357/14311/17, від 27 березня 2019 року у справі № 755/4408/16-ц, від 09 січня 2019 року у справі № 583/3423/16-ц, в яких суд вирішував можливість розгляду третейськими судами справ про стягнення коштів за кредитними договорами, кошти в яких видавалися саме на поточні потреби.

Крім того, заявником пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнаються судом поважними, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 483 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Враховуючи те, що рішення третейського суду було постановлено 30 червня 2015 року, а відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Рантье» на користь ТОВ «ФК «Серет» відбулося 28 лютого 2017 року, то заявником пропущено трирічний строк на звернення з заявою про видачу виконавчого листа. З моменту отримання кредитного портфелю з правом вимоги до боржника у 2017 році у заявника був час на з`ясування питання про наявність чи відсутність рішення третейського суду.

Крім того, звернення товариством до банку лише у квітні 2020 року про надання інформації щодо передачі спору на розгляд третейського суду та отримання такого рішення у травні 2020 року нічим не обґрунтовано, тому не може бути підставою для поновлення строку на звернення із заявою про видачу виконавчого листа, і матеріали справи не містять інших доводів заявника для поновлення строку на звернення з такою заявою.

При цьому апеляційний суд враховує, що до заяви ТОВ «Нью Файненс Сервіс» наданий оригінал платіжного доручення № 404475 від 21 грудня 2019 року, в графі «призначення платежу» зазначено, що судовий збір сплачується за подання заяви про видачу виконавчого листа згідно рішення третейського суду ТОВ НФС, Київський апеляційний суд, щодо ОСОБА_1 .

Наведене надає підстави для висновку, що станом на 21 грудня 2019 року заявник ТОВ «Нью Файненс Сервіс» вже був обізнаний про існування рішення третейського суду і мав намір отримати виконавчий лист, а отже доводи щодо отримання копії цього рішення лише в травні 2020 року апеляційним судом відхиляються.

Враховуючи наведене, подана заява ТОВ «Нью Файненс Сервіс» в особі представника Пилата Т.І. про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 30 червня 2015 року у справі № ІБ-5263/15 за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволенню не підлягає з підстав, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 486 ЦПК України.

При цьому ТОВ «Нью Файненс Сервіс» не позбавлене можливості вирішити заявлений спір в інший, передбачений законом, спосіб.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 263, 485, 486, 487 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 30 червня 2015 року у справі № ІБ-5263/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги і набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Кашперська Т.Ц.