УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

28.09.2020 м. Бар Вінницької області

Суддя Барського районного суду Вінницької області Питель О.В., розглянувши матеріали позовної заяви заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області С. Клітченка в інтересах держави в особі Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути приміщення,

УСТАНОВИВ:

23.09.2020 до Барського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути приміщення. Предметом позову є визнання недійсним договору оренди приміщення від 16.02.2015, що укладений між Маньковецькою сільською радою Барського району Вінницької області (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар). Предметом договору є те, що орендодавець надає, а орендар приймає у користування частину приміщення для здійснення у ньому торгівлі продуктово-промисловою групою товарів. Позивач вказує, що даний спір слід розглядати у порядку цивільного судочинства, оскільки 28.04.2017 проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , яка є стороною оспорюваного договору.

На виконання вимог ч. 1 ст. 187 ЦПК України, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, судом встановлено таке.

Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, зокрема, фізичні особи, які не є підприємцями. Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, визначені у статті 20 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на приписи частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4 і 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу (далі - ГК) України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу.

Зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням (частина перша статті 173 ГК України).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (п. 73).

Аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 640/16902/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при застосуванні норм права, суд ураховує висновки щодо застосування таких норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Як вбачається з позовної заяви та даних копії оспорюваного договору, даний спір виник щодо укладення правочину у господарській діяльності, сторонами якого є юридична особа та фізична особа-підприємець, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, однак, спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Таким чином, з огляду на викладені позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, суд дійшов висновку, що позовна заява заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути приміщення не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

На виконання положень ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області С.Клітченка в інтересах держави в особі Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути приміщення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 28.09.2020.

Суддя