Справа № 201/5255/20
Провадження № 2/201/2352/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора) про визнання спадкоємцем першої черги, права власності на недоотриману суму пенсії в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання спадкоємцем першої черги, права власності на недоотриману суму пенсії в порядку спадкування, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Першу Павлоградську державну нотаріальну контору (а.с. 2-6).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 05.06.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відомості про наявність нарахованої та невиплаченої пенсії, яка належить померлому ОСОБА_2 (а.с. 21-22).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є спадкоємцем першої черги після померлого у листопаді 2018 року батька ОСОБА_2 .

Після смерті батька відкрилась спадщина на недоотриману пенсію за період з липня 2014 року по листопад 2018 року. Позивачка вчасно звернулася до державного нотаріуса Першої Павлоградської ДНК із заявою про прийняття спадщини, за її заявою заведена спадкова справа. А 03.12.2019р. звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію батька ОСОБА_2 . Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки з наданої позивачкою інформації, батько не був взятий на облік, як особа, що переміщується з тимчасові окупованої території України або району проведення антитерористичної операції і був до смерті зареєстрований та проживав у місті Горлівці Донецької області.

Пояснила, що батько на момент смерті проживав один місті Горлівці Донецької області. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги, здійснювала поховання батька.

Враховуючи вищенаведене, просила визнати її спадкоємицею першої черги після смерті батька ОСОБА_2 , визнати за нею право власності в порядку спадкування на його недоотриману пенсію.

Від представника відповідача -ГУ ПФУ в Дніпропетровській області - Пелевіної С.А. (діє на підставі довіреності від 03.01.2020р. - а.с. 33) 22.07.2020р. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 29 - 34), в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно з п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановок правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок) днем звернення за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п. 2.26 вищезазначеного Порядку для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_2 не перебував на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

11.02.2019р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ з заявою про витребування з іншого управління та взяття на облік пенсійної справи померлого батька ОСОБА_2 . На підставі цієї заяви електронну пенсійну справу витребувано з Артемівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області та здійснено обрахунок недоотриманої пенсії.

Відповідно до довідки відділу з питань виплати пенсій ГУ ПФУ № 15 № 0400-0417-7/55270 від 13.07.2020р. залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з вересня 2014 року по листопад 2018 складає 76 825,89 грн.

ОСОБА_1 із заявою про виплату недоотриманої пенсії за померлого батька ОСОБА_2 до ГУ ПФУ не зверталася.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням норм ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 05.06.2017р. по 30.11.2018р. становить 37 670,63 грн.

У випадку звернення позивачки з заявою встановленої форми та всіма необхідними документами - документом, що посвідчує особу заявника, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про право на спадщину на недоотриману пенсію, ГУ ПФУ здійснить виплату недоотриманої суми пенсії з урахуванням ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період не більше ніж за три роки.

Виходячи з викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка 14.08.2020р. надала відповідь на відзив ГУ ПФУ (а.с. 41 - 45), у якому наполягала на задоволенні позовних вимог, просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на всю недоотриману пенсію в сумі 76 825,89 грн.

В судове засідання позивачка 14.08.2020р. надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 45).

Представник відповідача (ГУ ПФУ) в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, у поданому відзиві просив справу розглядати без його участі (а.с. 30).

Від представника третьої особи - завідувача Першої Павлоградської ДНК Шкицької Ю.А. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, рішення у справі віднесла на розсуд суду (а.с. 27).

Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, в листопаді 2018 року помер батько позивачки - ОСОБА_2 , у віці 65 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05.02.2019р. Павлоградським міським відділом ДРАЦС ГУТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 9).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивачки і відміткою про шлю у її паспорті, з якої видно, що вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 02.09.1998р. (а.с. 7, 10).

За даними з Єдиного реєстру судових рішень установлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2019р. по справі № 185/864/19 (провадження № 2-о/185/92/19) за заявою ОСОБА_1 встановлений факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер у листопаді (число не встановлено) 2018 року в м. Горлівка, Донецької області, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , причина смерті - невстановлена, через різко виражені гнильні зміни.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на недоотриману ним пенсію.

Позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої Павлоградської ДНК із заявою про прийняття спадщини. А 03.12.2019р. позивачка звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 .

Постановою нотаріуса Першої Павлоградської ДНК від 04.12.2019р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки ОСОБА_2 не був взятий на облік, як особа, що переміщується з тимчасові окупованої території України або району проведення антитерористичної операції і був до смерті зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . Не можна встановити коло спадкоємців (а.с. 14).

Відповідно до довідки №140 від 28.02.2020р. КП «Керуюча компанія міста Горлівки» так званої ДНР, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 24.04.1991р. по листопад 2018 року. Знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю - 10.12.2019р. На момент смерті був зареєстрований та проживав один (а.с. 18).

Згідно із довідкою (без дати) КП «Керуюча компанія міста Горлівки» так званої ДНР, за адресою: АДРЕСА_1 , на момент отримання довідки ніхто не зареєстрований. На момент смерті ОСОБА_2 проживав один (а.с. 17).

Як видно з поквартирної картки (форма В) у АДРЕСА_1 , єдиним зареєстрованим є ОСОБА_2 (а.с. 16).

Позивачка здійснила поховання батька, на підтвердження чого надала квитанцію від 24.04.2019р., з якої видно, що ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , отримала вихідну допомогу на поховання померлого - ОСОБА_2 у розмірі 4 702, 14 грн. (а.с. 15).

ОСОБА_2 не перебував на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Тому 11.02.2019р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ з заявою про витребування з іншого управління та взяття на облік пенсійної справи померлого батька ОСОБА_2 (а.с. 31).

Як вказано відповідачем, на підставі цієї заяви витребувано електронну пенсійну справу з Артемівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області та здійснено обрахунок недоотриманої пенсії.

Відповідно до довідки відділу з питань виплати пенсій ГУ ПФУ № 15 № 0400-0417-7/55270 від 13.07.2020р. залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з вересня 2014 року по листопад 2018 складає 76 825,89 грн. (а.с. 32).

Позивачка є внутрішньо переміщеною особою з м. Горлівки Донецької області, що підтверджується довідкою УСЗН від 23.10.2018р. № 4535 (а.с. 12).

У відзиві ГУ ПФУ посилається на те, що здійснить виплату недоотриманої суми пенсії, але з урахуванням ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за період не більше ніж за три роки.

Як видно з матеріалів справи, постановою нотаріуса Першої Павлоградської ДНК від 04.12.2019р. позивачці відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на пенсію померлого батька ОСОБА_2 . Однак видати свідоцтво про спадщину неможливо у зв`язку і тим, що ОСОБА_2 не був взятий на облік як тимчасово переміщена особа, неможливо встановити коло його спадкоємців (а.с. 14).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991р. суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Згідно з абзацом 4 п. 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Варто звернути увагу, що у вказаному Порядку № 22-1 не зазначено обов`язкового подання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для осіб зареєстрованих на тимчасово непідконтрольній українській владі території).

Відповідно до п. 2.26. Порядку № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

З аналізу норми ч.ч. 1, 3 ст. 52 Закону і п.п. 1.5., 1.7., 2.26 Порядку № 22-1 видно, що процедура отримання пенсії, що належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, передбачає звернення до органів пенсійного фонду у тому разі, якщо члени сім`ї померлого проживали разом із ним на момент смерті (що може підтверджуватися, наприклад, загальною реєстрацією місця проживання в паспорті). Тоді суми пенсії, які належали пенсіонерові й залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, можна отримати через територіальне управління пенсійного фонду (за місцем перебування пенсійної справи).

Для цього необхідно звернутися з відповідною заявою в управління ПФУ, де померлий перебував на обліку.

Такий порядок стосується тих, хто проживав на момент смерті з померлим.

Разом із тим, якщо члени сім`ї померлого з ним не проживали, то необхідно звертатися до нотаріуса і отримувати пенсію в порядку спадкування, адже на підставі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними в зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

При цьому, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера.

За загальним правилом, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ч. 3 ст. 1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Такий особливий випадок встановлено статтею 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, людей, зацікавлених в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Тому спадкоємець може звернутися за власним бажанням до будь-якого нотаріуса на підконтрольній території України із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом заводиться спадкова справа. Після вступу в спадщину на підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом на підконтрольній території, спадкоємець має право отримати пенсію, яка належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Разом із тим, судом встановлено, що не дивлячись на своєчасне звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За правилами ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Отже, діти спадкодавця є спадкоємцями за законом першої черги, які не проживали зі спадкодавцем.

Дитина спадкодавця - позивачка ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

З огляду на вищевикладені обставини і правила отримання у спадок недоотриманої пенсії, позивачка не повинна була звертатися до органу пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії і вірно звернулася до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину і отримання пенсії у порядку спадкування, але не змогла отримати свідоцтво про спадщину за об`єктивних обставин, які не залежать від її волі, що не позбавляє дітей спадкодавця права на спадщину.

Говорячи про об`єктивні обставини, через які позивачка не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину, суд виходить з того, що нотаріусом відмовлено у його видачі через ненадання відомостей про те, з ким проживав померлий батько позивачки ОСОБА_2 .

Дійсно, пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Разом із тим, суд враховує, що спадкодавець помер на території Донецької області, яка на момент його смерті і досі є непідконтрольною Україні територією, де Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджений тимчасовий порядок організації місцевого самоврядування, діяльності органів місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 1085-р (з подальшими змінами, внесеними розпорядженнями Кабінету Міністрів України) був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

На момент смерті спадкодавця - ОСОБА_2 (листопад 2018р.) м. Горлівка Донецької області віднесене до населених пунктів, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

А тому отримання відомостей про фактичне проживання зі спадкоємцем інших осіб на цій території обмежено, оскільки виключає безпосередній доступ органів влади і місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів, у т.ч. органів реєстрації, що здійснюють повноваження щодо встановлення фактичного місця проживання.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вона звернулася до суду із позовом про визнання права у порядку спадкування.

Повноваження щодо розпорядження коштами пенсійного фонду належать виключно органам пенсійного фонду, а не територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування.

Так, у відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності.

Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду.

Суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу. Так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі "Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти Германії" ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону , тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

В даному випадку предметом спору є захист права дітей спадкодавця на одержання суми неодоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачка звернулася до суду через об`єктивні обставин, незалежні від її волі, які позбавляють її можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у неї законних очікувань на отримання у спадок належної спадкодавцю соціальної виплати, її право підлягає захисту судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 цього Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Як підтверджується довідкою ГУ ПФУ № 0400-0417-7/55270 від 13.07.2020р. залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з вересня 2014 року по листопад 2018 складає 76 825,89 грн. (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно.

З урахуванням викладеного позивачка має право успадкувати соціальні кошти за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , який помер у листопаді 2018 року , у розмірі 76 825,89 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (а.с. 1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора) про визнання спадкоємцем першої черги, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_2 , померлого у листопаді 2018 року .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого у листопаді 2018 року , на недоотриману пенсію останнього за період з вересня 2014 року по листопад 2018 року в сумі 76 825,89 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 89 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Наумова О.С.