ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, позивач посилався на те, що 06 квітня 2017 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого він передав відповідачу 22000 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути зазначену суму коштів у строк до 31 грудня 2017 року. Умовами договору позики вони погодили, що у разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує штраф у сумі 2200 доларів США, позика повертається у гривнях за курсом НБУ. Грошові кошти були передані ОСОБА_1 у присутності свідків, які поставили свої підписи на розписці, написаній відповідачем. У порушення взятих на себе зобов`язань відповідач не повернула отриману позику. Тому, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням у сумі 621851 грн. 65 коп., штраф за несвоєчасне повернення позики 62185 грн. 16 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення боргу у сумі 14803 грн. 35 коп., а також судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 06 квітня 2017 року в сумі 621 851 грн. 65 коп. - сума позики, 62 185 грн. 16 коп. штраф за несвоєчасне повернення позики, 14 803 грн. 35 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення позики, а всього 698 840 коп. 16 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 7 195 грн. 36 коп. і 352 грн. 40 коп., а всього 7 547 грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, 06 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач отримала 22000 доларів США та зобов`язалась повернути зазначену суму коштів у строк до 31 грудня 2017 року (а.с.152).

Сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення боргу позичальник сплачує штраф у сумі 2200 доларів США, розрахунок проводиться у гривні за курсом НБУ.

До вказаного у розписці строку відповідач кошти позивачу не повернула.

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 претензію, в якій вимагав повернути позику, однак відповідач грошові кошти не повернула (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права справа була розглянута у відсутність відповідача, яка не була сповіщена належним чином про дату та час судового розгляду справи в суді першої інстанції та про що вказала у своїй апеляційній скарзі, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

06 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач отримала 22000 доларів США та зобов`язалась повернути зазначену суму коштів у строк до 31 грудня 2017 року (а.с.152).

Сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення боргу позичальник сплачує штраф у сумі 2200 доларів США, розрахунок проводиться у гривні за курсом НБУ.

До вказаного у розписці строку відповідач кошти позивачу не повернула.

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 претензію, в якій вимагав повернути позику, однак відповідач грошові кошти не повернула (а.с. 10).

Таким чином, встановлено, у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 існує заборгованість за договром позики, укладеного у вигляді розписки від 06 квітня 2017 року у сумі 22000 доларів США, яка відповідачем добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу.

Станом на день ухвалення апеляційним судом рішення офіційний курс гривні щодо долара США становить 28,2673 грн. за 1 долар США, отже 22000 доларів США еквівалентно 621 880 грн. 60 коп. (а.с.158, 159).

В уточненій позовній заяві від 07 листопада 2018 року позивач просивь стягнути з відповідача заборгованість за основним зобов`язанням у національній валюті у сумі 621851 грн. 65 коп.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за договором позики у сумі 621 851 грн. 65 коп. - в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як вбачається зі змісту розписки, сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення боргу позичальник сплачує штраф у сумі 2200 доларів США.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути штраф за несвоєчасне повернення позики у сумі 62 185 грн. 16 коп. - в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладаючи договір позики, сторони не встановили розміру процентів, таким чином відповідач зобов`язана сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми.

Отже, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню стягнути 3% річних від простроченої суми у сумі 14 803 грн. 35 коп.

Доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності факту отримання відповідачем у борг коштів у позивача за розпискою від 06 квітня 2017 року є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційним судом було витребувано у позивача та долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 06 квітня 2017 року, яка була написана відповідачем. Написання вказаної розписки не заперечувалося відповідачем (а.с.152).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, грошових коштів та витрат задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06 квітня 2017 року у розмірі - 621 851 грн. 65 коп., штраф за несвоєчасне повернення позики у розмірі 62 185 грн. 16 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі - 14803 грн. 35 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7547 грн. 76 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді