Справа № 310/2059/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2005 року. У зазначеному будинку крім неї з 20.10.2011 року зареєстрований відповідач, який прожив за вказаною адресою три місяці, після чого забрав з будинку всі свої особисті речі та виїхав до м. Запоріжжя. ОСОБА_2 не був членом сім`ї позивача, тому вважає, що його право користування житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація відповідача в будинку заважає їй оформити субсидію для оплати комунальних послуг.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2005 року (а.с.4), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.03.2020 року (а.с. 6), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 5) видно, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно копії будинкової книги (а.с.8-9), довідок відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 14.02.2020 року та від 02.04.2020 року (а.с. 7, 15) відповідач зареєстрований в спірному жилому приміщенні.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім`ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не був та не є членом сім`ї власника - позивача по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 405 ЦК України. Відповідач з власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 , тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені ним на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн..

Керуючись ст. ст. 82, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщення по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя