29.09.2020 Справа № 756/4744/17
Унікальний № 756/4744/17
Провадження № 2/756/220/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року

Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Дрончак Д.А.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про накладення стягнення на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, після збільшення розміру позовних вимог просив суд накласти стягнення на спадкове майно яке складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі боргу в сумі 127520 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 02 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_4 на його користь у відшкодування боргу 40000 грн. та 430 грн. судових витрат. Постановою державної виконавчої служби від 07 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яку прийняли спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мають обов`язок погасити боргові зобов`язання спадкодавця. Ухвалою Оболонського районного суду від 22 листопада 2013 року за заявою стягувача ОСОБА_1 замінено сторону виконавчого провадження ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 правонаступниками - спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Посилаючись на положення ст.1282 ЦК України просив суд задовольнити позовні вимоги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2017 року визначено головуючим суддю Яценко Н.О .

Ухвалою суду 13 травня 2017 року за вказаним позовом відкрито позовне провадження у справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 27 березня 2019 року витребувано у П`ятнадцятій київській нотаріальній конторі засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних, зауважив, що свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази по справи, проаналізувавши обставини справи, позицію сторін, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 02 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування боргу 40000 грн. та 430 грн. судових витрат (а.с.5).

На підставі судового рішення, стягувачу ОСОБА_1 17 травня 2010 року видано виконавчий лист (а.с.6).

Постановою державного виконавця виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві 07 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (а.с.7).

Ухвалою Оболонського районного суду від 22 листопада 2013 року за заявою стягувача ОСОБА_1 замінено сторону виконавчого провадження ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 правонаступниками - спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8).

Між сторонами виникли правовідносини, щодо обов`язку спадкоємців погасити боргові зобов`язання спадкодавця в межах вартості успадкованого майна.

Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно матеріалів спадкової справи, листом від 26 квітня 2013 року відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві повідомив нотаріуса про наявність у спадкодавця боргових зобов`язань. Яке перебуває на примусовому виконанні про стягнення на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 40430 грн. (а.с.118).

Отже, кредитор ОСОБА_1 в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє суб`єктивне право на виконання спадкоємцями боргових зобов`язань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16.

При цьому, звернення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України та здійснене в строк.

Отже, суд дійшов висновку про доведеність наявного у відповідачів, як спадкоємців позичальника обов`язку погасити боргові зобов`язання спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перед позичальником ОСОБА_1 . Даний обов`язок також підтверджується ухвалою Оболонського районного суду від 22 листопада 2013 року про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.8).

Правовідносини, що виникли між позичальником ОСОБА_1 та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позичальником та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року в справі №640/6274/16.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок, після збільшення суми заявлених позовних вимог, позивач вважає, що в порядку ст.1282 ЦК України до суми заборгованості спадкодавця 40430 грн. він додав індекс інфляції та три відсотка річних, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Проте, суд не може погодитися з даною вимогою, оскільки порядок стягнення боргу спадкодавця регламентований положенням ст.1282 ЦК України, передбачає стягнення суми заборгованості, яку за життя мав погасити позичальник, яка відповідно рішення Оболонського районного суду м.Києва від 02 грудня 2008 року складає 40430 грн. (а.с.5,6).

Стягнення коштів у зв`язку із порушенням виконання грошового зобов`язання, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України може мати місце з відповідач, проте не шляхом звернення стягнення на спадкове майно, в порядку ст.1282 ЦК України одноразовим платежем.

Також, суд вважає помилковим розрахунок інфляційних збитків та 3 % річних з 2009 року, оскільки у спадкоємців, відповідачів по справі обов`язок погасити боргові зобов`язання спадкодавця виник з часу відкриття спадщини, отже з 06 грудня 2012 року, а не з 2009 року. Аналогічно суд вважає неприйнятних із зазначених вище мотивів розрахунок 3% річних, за період з 2009 року, за який відповідачі не мали обов`язку погасити борг спадкодавця в межах успадкованого майна.

Отже, в порядку, передбаченому положенням ст.1282 ЦК України відповідачі мають обов`язок перед кредитором сплатити в обсязі 40430 грн.

Проте, застосовуючи принцип співмірності суми боргу 40430 грн. з обраним позивачем способом його погашення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, яке складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вважаю, що обраний позивачем спосіб є неспівмірним, вартість нерухомого майна значно перевищує розмір боргу.

Оскільки відповідачі ухвалою Оболонського районного суду від 22 листопада 2013 року замінені стороною боржника у виконавчому провадженні, позивач не позбавлений права стягнути розмір боргу 40430 грн. в примусовому порядку, шляхом звернення стягнення на грошові кошти, зарплату (дохід) відповідачів, що буде відповідати меті та засобу захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Заявляючи позовні вимоги про звернення стягнення на спадкове майно, вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів про належність майна, даного майна за життя спадкодавцю ОСОБА_4 .

Також позивач не заявляв клопотання про витребування даної інформації, у разі неможливості самостійно надати докази, в порядку положення ст. 84 ЦПК України.

Суд позбавлений можливості задовольнити позов ОСОБА_1 в порядку та способом обраним позивачем, оскільки доказів належності спадкодавцю ОСОБА_4 майна, на яке позивач просить суд звернути стягнення в порядку ст. 1282 ЦК України ні матеріали справи, ні матеріали спадкової справи, витребувані судом, не містять.

З метою недопущення порушення прав власності інших осіб, та непропорційного втручання в права мирного володіння майном, яке захищене Першим Протоколом Конвенції, а також з урахуванням того, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, оскільки у суду відсутні переконливі, належні та допустимі докази належності за життя на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4 майна, на яке позивач просить суд звернути стягнення, в порядку ст. 1282 ЦК України та вимог про витребування судом даної інформації позивачем не заявлено, в задоволені позову слід відмовити за недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно положення п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою позивачу в задоволені позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Полярна, 13-а), про накладення стягнення на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2020 року.

Суддя Н.О. Яценко