Справа № 428/8801/19
Провадження № 22-ц/810/46/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, лютого місяця, 12-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року у цивільній справі (№ 428/8801/19 суддя І інстанції - Кордюкова Ж.І.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування доводів позову зазначила, що в 2014 році уклала шлюб з відповідачем. Шлюб не розірваний, проте вони мешкають окремо, шлюбні відносини не підтримують. В шлюбі народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою. ОСОБА_1 не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною трьох років. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав відзив на подану апеляційну скаргу, у якому просив рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. В судовому засіданні скаржник доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків. Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 28.03.2014 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області 30.07.2019 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 . Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи №428/8797/19. Згідно з копією судового наказу від 27.09.2019 року № 428/8797/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні з пояснень сторін було встановлено, що в теперішній час вони мешкають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться, проте шлюб між ним ще не розірваний, донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає з позивачкою. Суд першої інстанції відмовив у стягненні аліментів на утримання дружини, при цьому зазначивши у своєму рішенні що поведінка позивачки стосовно позивача є невиправданою, негідною, що має наслідком позбавлення її права на утримання від чоловіка, мотивував ці висновки тими обставинами, що ОСОБА_1 чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дочкою, внаслідок емоційного стану через конфлікт з чоловіком молотком пошкодила автомобіль BMW, який знаходився в користуванні у ОСОБА_2 , надсилала відповідачу електронні повідомлення, які містять негативні висловлювання на адресу відповідача, образи та ненормативну лексику. Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до правил ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням та меті цивільного судочинства - тобто справедливому, неупередженому розглядові та вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, обставин що були встановлені судовим рішенням про розірвання шлюбу між сторонами - фактично шлюбні відносини, спільне проживання та ведення між сторонами спільного сумісного господарства були припинені вже 30 червня 2019 року, тоді як розірвання шлюбу було здійснено юридично рішенням суду лише 10 січня 2020 року. Усі події на які вказує суд у рішенні як на такі, що підтверджують негідну поведінку позивачки ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 (спричинення шкоди майну, конфлікти з приводу дитини, образливе листування та т.п.) мали місце після того як між сторонами 30 червня 2019 року були повністю припинені фактичні шлюбні відносини (спільне проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, взаємна матеріальна підтримка та співпраця). Жодних доказів негідної поведінки ОСОБА_1 у шлюбних відносинах, тобто до 30 червня 2019 року суду надано не було. А отже суд помилково застосував положення частини 5 статті 75 СК, яка передбачає що «права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах…». Між тим, положеннями ст. 75 СК передбачено і те, що «дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу… Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.» У 2019 році прожитковий мінімум складає: для дітей до 6 років: з 1 липня 2019 року - 1699 грн, з 1 грудня - 1779 грн; для працездатних осіб: з 1 липня - 2007 грн, з 1 грудня - 2102 грн; для осіб, які втратили працездатність: з 1 липня - 1564 грн, з 1 грудня - 1638 грн., у 2020 році для працездатних осіб з 01.01.20 - 2102 грн., з 01.07 - 2197 грн., для осіб, які втратили працездатність - з 01.01.20 - 1638 грн, з 01.07 - 1712 грн. Статтею 84 СК є передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, зокрема зазначено про те, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач є дієздатним, працездатним, здоровим, має можливість заробляти на життя собі та особам, яких повинен утримувати. Не має інших утриманців за законом. А отже повинен та може надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини з якою проживає ця дитина, адже вона безсумнівно потребує матеріальної допомоги, оскільки не може заробляти на своє життя сама, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, батьком якої є відповідач. Відповідно до частин другої та шостої разом із дитиною, що не досягла віку 3 років, не працює - адже перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не отримує інших доходів крім соціальних виплат по догляду за дитиною. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку колегія суддів вважає за справедливе визначити їх у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 21 травня 2017 року і до досягнення трьох річного віку дитиною.

Доводи відповідача про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання і дитини і відповідачки не можуть бути прийняті до уваги, при визначенні розміру стягнення суд виходить з принципу справедливості та розумності, адже відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дієздатним та повністю працездатним, здоровим, має необхідні для роботи навички, можливість заробляти на життя собі та особам, яких повинен утримувати, має можливість влаштуватись на роботу та отримувати дохід, не має на утриманні осіб, яких повинен утримувати за законом. У 2019 році офіційно працював майже увесь рік (крім 3 місяців) (а.с. 55). Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02 серпня 2019 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 віку трьох років, а саме до - ІНФОРМАЦІЯ_4 . У іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді