Справа № 202/6220/17
Провадження № 2/202/394/2020
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.,

при секретарі: - Нетеса Н.І.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов`язання виконати договір та за заявою третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на жилий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 і заява третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 підлягають залишенню без розгляду з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 20.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана позовна заява була передана на розгляд судді Морозу В.П.

Ухвалою від 21.09.2017 року відкрито провадження у справі і справа призначена до розгляду на 12.10.2017 року.

На а.с. 9 міститься уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення коштів та зобов`язання виконати договір.

На а.с. 21 міститься заява третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

Проте ані при подачі позовної заяви від 20.09.2017 року, ані при подачі інших заяв, які надійшли від позивача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_4 і містяться на а.с. 9 та 21, судовий збір сплачений не був.

03.11.2017 року у справі ухвалено заочне рішення, котрим відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов`язання виконати договір, позовна заява третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на жилий будинок задоволена в повному обсязі (а.с. 34-39).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2018 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов`язання виконати договір та за заявою третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на жилий будинок. Справу призначено до розгляду в загальному порядку за правилами загального позовного провадження (а.с. 63-64).

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 та заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 залишено без руху на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачем ОСОБА_1 , при пред`явлені позову майнового характеру про стягнення зі ОСОБА_2 штрафу за невиконання умов договору про надання юридичних послуг від 04.04.2017 року у розмірі 5 000,00 грн. та немайнового характеру про зобов`язання ОСОБА_3 переоформити право власності на його, позивача, ім`я на житловий будинок АДРЕСА_1 , не зазначено ціну позову, не додано до позовної заяви документів на підтвердження сплати судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру. Також, третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 так само пред`явлено дві вимоги: немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 03.05.2017 року між нею та ОСОБА_3 , дійсним та майнового характеру про визнання за нею права власності на вказаний будинок. Однак ОСОБА_4 в заяві не зазначено ціну позову, не додано до заяви документів на підтвердження сплати судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру (а.с. 86).

Копію вказаної ухвали суду було направлено позивачеві ОСОБА_1 та третій особі із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 та надано строк для усунення недоліків, який не перевищує п`яти днів з дня отримання ними копії ухвали (а.с. 87).

У зв`язку з не усуненням вказаних в ухвалі суду від 23.05.2018 року недоліків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ухвалою суду від 11.07.2018 року позову заяву ОСОБА_1 та заяву третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 залишено без розгляду (а.с. 91).

Позивач ОСОБА_1 оскаржив зазначену ухвалу в апеляційному порядку, указавши в апеляційній скарзі, що в липні 2018 року дізнався про наявність цієї ухвали, ознайомившись з матеріалами цивільної справи в суді. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2018 року. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 123-125).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вимог ухвали суду від 23.05.2018 року ухвалою суду від 03.04.2019 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 позовну заяву ОСОБА_1 та заяву третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України (а.с. 144-145).

ОСОБА_1 оскаржив вказану ухвалу суду в апеляційному порядку та постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.07.2019 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року в частині залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду скасовано та в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу залишено без змін (а.с. 180-184).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та скасовано ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року в частині залишення без розгляду заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 . Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 202-204).

Як слідує із змісту ухвал Дніпровського апеляційного суду, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 своєчасно не отримали копію ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2018 року, у зв`язку з чим були позбавлені можливості усунути недоліки, викладені у вказаній ухвалі про залишення їх позовних заяв без руху.

Відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно зі ст.. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначив адресу свого проживання: АДРЕСА_2 . У заяві третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 зазначила адресу свого проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 99 постанови Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" рекомендовані листи, в тому числі з написом «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, адресовані фізичним особам, вручаються особисто адресату, а в разі його відсутності повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення ним документа, що підтверджує особу, та документа, що підтверджує родинні зв`язки. У разі відсутності адресата і повнолітнього члена сім`ї в поштову скриньку абонента вкладається повідомлення про надходження поштового відправлення.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було повідомлено суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), не було надано офіційної електронної адреси, судом направлялися копії ухвали суду від 23.05.2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресами, вказаними ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у позовній заяві та заяві третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору відповідно (а.с. 87,188,208,209,212,213).

Однак жодного разу поштове повідомлення із копією ухвали суду від 23.05.2018 року не було належним чином вручено ані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . На адресу суду поверталися поштові конверти з копіями ухвали суду від 23.05.2018 року з рекомендованими повідомленнями про вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були відсутні за місцем проживання; повнолітні члени сім`ї останніх також були відсутні за адресами проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та останні, отримавши повідомлення про надходження поштового відправлення, не з`явилися на поштове відділення для отримання поштового відправлення (а.с. 207,210,211,214,215).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с. 88 ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду від 23.05.2018 року 02.06.2018 року, однак як зазначено останнім в апеляційній скарзі він не отримував копію ухвали суду від 23.05.2018 року, свій підпис на вказаному поштовому повідомленні він не ставив, а це зробила невідома йому особа.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на необізнаність про залишення його позовної заяви без руху відповідно до ухвали суду від 23.05.2018 року, суд вважає необхідним зазначити, що останній, як указано вище, отримав копію вказаної ухвали суду 02.06.2018 року; відповідно до заяви на а.с. 93 та розписки на обкладинці справи ОСОБА_1 ознайомлювався з матеріалами справи 17.07.2018 року; 10.04.2019 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду від 03.04.2019 року про залишення його позовної заяви без розгляду, де зазначені, зокрема, підстави залишення його позову без руху ухвалою суду від 23.05.2018 року, про що свідчить його заява та розписка на а.с. 155.

Верховний Суд у постанові від 23.04.2018 року у справі № 916/3188/16, зробив висновок про те, що сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків, про що наголошено в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Каракуця проти України» від 16.02.2017 року.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Іззетов проти України», «Паскал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України» суду потрібно дотримуватися розумного строку для судового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_4 до цього часу, тобто протягом більш ніж двох років, будучи достеменно обізнаними про наявність ухвали від 23.05.2018 року про необхідність зазначення ціну позову і сплати судового збору по пред`явленим ними позовам, вимоги цієї ухвали не виконали, недоліки до позовної заяви не усунули, судовий збір не сплатили, станом справи не цікавилися, а копії ухвали суду від 23.05.2020 року, котрі надсилалися їм судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою та які повернулися в суд у зв`язку з їх неотриманням адресатами, не отримували, суд вважає можливим залишити позов ОСОБА_5 та позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_4 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 187, 260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов`язання виконати договір залишити без розгляду.

Заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на жилий будинок залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня складення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Бєльченко Л.А.