ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8538/19
Провадження № 2/210/683/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" вересня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Соколової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Саксаганського відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування заподіяної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернуся до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 13.05.2019 року він разом зі своїми друзями уклали Договір про надання туристичних послуг №88 з ТОВ «Джоін ап!». Згідно даного договору, загальна вартість туристичного продукту замовленого туристом складає 85200,00 грн. з шести осіб (п. 5.1 Договору), та трансфер у розмірі 1000,00 грн. В даний тур входить переліт з Кривого Рогу до Анталії, готель 7/8 днів (3 номера), харчування та страховка. Туроператором йому та його друзям було видано чартерний пасажирський квиток та багажну квитанцію.

21.05.2019 року він разом зі своїми товаришами прибув до Аеропорту м. Кривого Рогу та при проходженні реєстрації йому було відмовлено в перетинанні кордону, про що видане відповідне рішення. В рішенні про відмову в перетинанні державного кордону зазначено, що причиною відмови є наявність в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що його постановою Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг від 18.02.2018 року ВП № 54438990 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, терміном з 03.04.2018 року.

На виконанні у Саксаганському відділі ДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції перебуває виконавче провадження №54438990 з виконання виконавчого листа №216/5642/15-ц від 23.09.2015 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на користь ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. 25.03.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка була підписана ЕЦП 25.03.2019 року. Заборгованість станом на 25.03.2019 року склала 14910,36 грн. та 16.05.2019 року після погашення заборгованості зі сплати аліментів боржником у повному обсязі, державним виконавцем була винесена постанова про скасування тимчасового обмеження виїзду з України, яка 16.05.2019 року о 17.37 була підписана ЕЦП. Він надав прикордонній службі всі постанови державного виконавця про скасування заходів примусового виконання, в тому числі скасування обмеження у праві виїзду за межі України, але позитивних результатів це не надало, а тому йому заборонили перетинати кордон України. Таким чином, він втратив туристичну поїздку до Анталії, час і приготування до відпочинку, кошти на туристичний тур, які йому ніхто не відшкодував у розмірі 14200,00 грн.

Ним було подано адміністративний позов про визнання протиправними дій та бездіяльності працівників ДВС та прикордонної служби. 30.08.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, згідно якого визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Захаренко К.С. щодо невнесення до автоматизованої системи виконавчого провадження належним чином оформленої та засвідченої постанови державного виконавця від 02.10.2018 року ВП № 54438990 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України ОСОБА_1 , яке було встановлено постановою від 18.02.2018 року. Вказане рішення суду не оскаржено і набрало законної сили.

Оскільки, в результаті протиправних дій та бездіяльності відповідача було заподіяно йому майнову шкоду, на теперішній час для відновлення свого порушеного права він витратив суму в розмірі 14200,00 грн. за квиток та 1000,00 грн. за трансфер, в цілому це становить 15200,00 грн., які є збитками та підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями та бездіяльністю відповідача йому також завдано немайнових втрат, які виражаються у приниженні його ділової репутації, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його особи, а також полягає у його душевних стражданнях, були порушені його робочі плани та звичайні справи.

Тому, просить суд стягнути з Саксаганського відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 15200,00 грн. та 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; судові витрати віднести за рахунок відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов та просив суд задовольнити його в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.05.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено типовий договір про надання туристичних послуг №88, відповідно якого Турагент зобов`язався згідно до замовлення Туристів, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристам, а Туристи зобов`язалися на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх (далі - Договір) (а.с. 20-23, 28 зворот).

Відповідно до п. 5.1 Договору загальна вартість туристичного продукту, замовленого Туристом склала 85200,00 грн.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що під час заповнення листа бронювання турист здійснює туроператору через турагента оплату в розмірі 100% від загальної вартості замовленого туристичного продукту та супутніх послуг.

З додатку №1 до Договору на туристичне обслуговування від 13.05.2019 року №88 - Листа бронювання (програма туристичного бронювання) слідує, що групою туристів в кількості шість осіб, зокрема ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заброньовано тур з Міжнародного аеропорту «Кривий Ріг» до аеропорту м. Анталія (Туреччина), на період з 21.05.2019 року по 28.05.2019 року (а.с. 28).

Крім того, 18.05.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Джоин АП!» (як туроператором) був укладений письмовий договір на туристичне обслуговування у формі туристичного ваучера (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про туризм» ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до зазначеного Закону.

У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб`єкта туристичної діяльності, номер ліцензії на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім`я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об`єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб`єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера.

Зі змісту ваучера на ім`я ОСОБА_1 встановленоє, що останній має всі визначені вищі законом реквізити, та містить наступну інформацію, туроператор ТОВ «Джоін АП!», адреса: 02121, Україна, м. Київ, Харківське шосе, 201/203-2А, ліцензія АЕ №1597, турист ОСОБА_1 (член групи ОСОБА_9 ), період туру з 21.05.2019 року по 28.05.2019 року (7), вартість туру 27462,67 грн., Туреччина, готель Q Premium Resort Hotel (Okurcalar) 5*(адреса готелю: Alanya/Ultra Her Sey Dahil), тип номера Standart Room, розміщення 2, харчування UAI, замовник AGP Gelios - hot022 - сторона, яка приймає Peninsula Tours Antalya , рейс відправлення 21.05.2019 року о 14.30 год. BKV 2167, 28.05.2019 року о 05.30 год. BKV 2168, ваучер видано 18.05.2019 року (а.с. 24)

Оплату послуг підтверджено фіскальними чеками від 13.05.2019 року, відповідно яких було внесено на рахунок ФОП ОСОБА_5 . Туристична фірма «ГЕЛІОС», (саме вона у ваучері зазначена стороною замовником AGP Gelios - hot022) грошові кошти за туристичні послуги в розмірі 6000,00 грн., 26400,00 грн., 26400,00 грн. (з урахуванням групового туру) (а.с. 26).

Крім того, відповідно до п. 1.2 Інструкції Державної туристичної адміністрації України, від 06.06.2005 року № 50 «Про затвердження порядку оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання» (надалі - Інструкція) ваучер - документ, який є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги або комплексу послуг у суб`єкта туристичної діяльності, що надає послуги. Ваучер оформляється суб`єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції відповідальність за правильність оформлення ваучера покладається на суб`єкта туристичної діяльності, який реалізує туристу послугу або комплекс послуг.

Статтею 5 ЗУ «Про туризм», туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність із реалізації туристичного продукту туроператорів і туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 20 ЗУ «Про туризм» визначено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується його оплатити.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про туризм», туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізуються або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

ОСОБА_1 на період з 21.05.2019 року по 28.05.2019 року було застраховано, як подорожуючу особу за межі країни, види страхування: медичні витрати, нещасний випадок, багаж, сертифікат застрахованої особи №1600600 від 18.05.2019 року (а.с. 29-30).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає доведеним позивачем ОСОБА_1 факт придбання туру для відпочинку в Туреччину у період з 21.05.2019 року по 28.05.2019 року, та оплату його вартості на двох осіб в розмірі 27462,67 грн., тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , а тому вартість туру на одно особу ОСОБА_1 склала в розмірі 13731,00 грн.

21.05.2019 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби «Кривий Ріг» відділу прикордонної служби «Дніпро» лейтенантом Андрєєвим Д.О. прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу за постановою Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг від 18.02.2018 року ВП №54438990, тимчасово обмежено у праві виїзду з України терміном з 03.04.2018 року, за наявності однієї з підстав, визначених ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду, в Україну громадян України» або відсутністю дійсних документів на право перетину державного кордону (а.с. 11-12).

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року, за адміністративним позовом ОСОБА_1 визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Захаренко К.С. щодо невнесення до автоматизованої системи виконавчого провадження належним чином оформленої та засвідченої постанови державного виконавця від 02.10.2018 року ВП №54438990 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України ОСОБА_1 , яке було встановлено постановою від 18.02.2018 року. Зобов`язано Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вирішити питання щодо направлення до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання належним чином оформлені процесуальні документи про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , відповідно до постанови від 02.10.2018 року ВП №№54438990. Рішення набрало законної сили 30.08.2019 року (а.с. 14-18).

Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Тобто, судом встановлено, що в наслідок неправомірних дій державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Захаренко К.С. щодо невнесення до автоматизованої системи виконавчого провадження належним чином оформленої та засвідченої постанови державного виконавця від 02.10.2018 року ВП №54438990 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України ОСОБА_1 , останній був позбавлений права перетину кордону України для подорожі на відпочинок до Туреччини у період з 21.05.2019 року по 28.05.2019 року, тому є підставою для відшкодування позивачу матеріальної шкоди у розмірі 13731,00 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи, що у зв`язку із діями відповідача, ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, які виразились у переживаннях за втрачений відпочинок, що був запланований заздалегідь та з друзями, емоційне напруження під час ситуації, яка сталась в самому аеропорту, приниження його авторитети перед друзями, суд прийшов до висновку, про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, однак розмір моральної шкоди заявлений позивачем в сумі 50000,00 грн. є завищеним, а тому стягує з відповідача на користь позивача 3000,00 грн.

Як зазначено вище, норми Конституції України та положення Законів України визначають, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 56 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 18,76, 77, 80, 81, 82, 247, 279, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Саксаганського відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування заподіяної шкоди задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , 13731,00 /тринадцять тисяч сімсот тридцять одну/ гривню в рахунок відшкодування майнової шкоди та 3000,00 /три тисячі/ гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 /сорок/ копійок.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 вересня 2020 року.

Суддя: О. В. Хлистуненко