Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1435/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.02.2020смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Кривенко О.В.,

при секретарі - Маташнюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

11.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 27.08.2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований виконкомом Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №4. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 11.03.2019р. шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання у шлюбі, сторонами було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і вона має право на 1/2 його частину, просила задовольнити позов.

В судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року, який був зареєстрований виконкомом Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 11.03.2019р. шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області від 15.05.2012 року, реєстровий №5.

Тобто, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 , тому слід визнати зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки, позивач спільно з відповідачем по справі не проживає, не веде спільно господарство, а тому, як вбачається з матеріалів справи, на даний час виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання

шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, відповідає вимогам Закону і підлягає задоволенню.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так як, відповідач визнав позов до початку судового розгляду по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384.20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 258, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 - 384,20 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Повернути позивачеві ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384.20 грн. згідно квитанції 0.0..1 від 10.12.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі розгляду справи у відсутності осіб- з моменту отримання його копії.

Суддя : О. В. Кривенко