Справа № 450/588/18 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/4081/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивували тим, що на підставі кредитного договору №б/н від 12 вересня 2011 року ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 4600 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідачка не виконала в результаті чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 31 грудня 2017 року становила 122 116, 62 гривень, і яка складається із заборгованості за кредитом - 4519,70 гривень., заборгованості по процентам за користування кредитом - 106 670,18 гривень, заборгованість за пенею і комісією - 4635,47 гривень, штрафи 500 гривень (фіксована частина), 5791,27 гривень -штраф процентна ставка (т.1а.с.2-4).

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитом у розмірі 4519,70 грн. (чотири тисячі п`ятсот дев`ятнадцять грн. 70 коп.) за кредитним договором № б/н від 12.09.2011 року.

В задоволенні вимог щодо стягнення 106670,18 грн. заборгованості по процентам та користуванням кредитом; 4635,47 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 5791,27 грн. штрафу (процентна складова) відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) на користь АТ КБ «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 11762,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Рішення суду оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Окрім того зазначає, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 1.7%.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», Жарського І.Р. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2019 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом суд першої інстанції дійшов висновку про те, сторони не обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна із наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ,на даний час прізвище відповідача змінено на ОСОБА_3 , у 2011 році році звернулася до АТ комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг.

Для реалізації зазначеної мети відповідачка 12 вересня 2911 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та отримала кредит у розмірі 4600 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У той же день, відповідачка також підписала довідку про умови кредитування (а.с.11).

Відповідачка користувався кредитною карткою, здійснювала погашення заборгованості як за кредитом (тіло) так і за відсотками у період з вересня 2011 року по року по червень 2014 року, однак допустила заборгованість (а.с.8-9).

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про необізнаність ОСОБА_1 з умовами кредитування, оскільки крім заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» останню 12 вересня 2011 року з було ознайомлено з умовами кредитування з використанням платіжної картки, у яких зазначено розмір процентної ставки, комісії, пені та штрафів, про що свідчить її особистий підпис.

Отже, здійснюючи погашення заборгованості за відсотками протягом трьох років, за процентною ставкою визначено Банком, відповідачка фактично погодилася на їх розмір встановлений Банком.

Згідно проведених розрахунків, загальна заборгованість ОСОБА_3 по процентах за користування кредитом до 31 серпня 2014 року становить 1617,49 гривень, по ставці 20,40%, а з 31 серпня 2014 року до 31 грудня 2017 року - 3076,76 гривень, а разом - 4694,25 гривень.

За таких обставин не може бути задоволена вимога АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення 106 670,18 гривень процентів за користування кредитом.

За комісією розмір заборгованості становить 1125 гривень, виходячи із розрахунку 75 місяців х на 15.

Зазначених обставин, суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк», зокрема, щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та комісією.

Що стосується стягнення заборгованості за пенею, в сумі 4635,47 гривень, та штрафів в сумі 6291,27 гривень то такі вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.2 ч.2 ст.258 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачка здійснила 12 червня 2014 року, з позовом Банк звернувся 02 березня 2018 року (за межами позовної давності), тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по пені та штрафах.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного перегляду.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 чернвя 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді нарахованих процентів за користування кредитом та комісії скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦК України з ухваленням в цій частині нового рішення по суті вимог Банку.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості по процентах та комісією скасувати та в цій частини ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 вересня 2011 року по процентах за користування кредитом а сумі 4695 гривень 25 копійок та 1125 гривень 25 копійок комісії.

Змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - 375 гривень судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.