Справа № 152/1359/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 лютого 2020 року м. Шаргород

Справа №152/1359/19

Провадження №2/152/34/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Травіної Л.В.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1.Виклад позиції позивача.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 122127,37 грн. за кредитним договором без номера від 18.09.2013 року, яка складається з наступного: 3695,07 грн. заборгованість за кредитом; 118432,30 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом з 18.09.2013 року по 29.06.2018 року, та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.09.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, за яким остання отримала кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між відповідачем і банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві та відповідає вимогам ч.1 ст.634 ЦК України щодо умов договору приєднання.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахунках.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), відповідач зобов`язаний оплатити винагороди банку.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил, при порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідно до п.2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, відповідач доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

У випадку незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, відповідач зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу заборгованість, що передбачено п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Банк має право на зміну Тарифів, викладених на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків, що передбачено п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає до сплати банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку, що передбачено п.2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною картою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за Договором.

Згідно із п.1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення відповідачем або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов договору, та/або у разі виникнення овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленій банком частці у разі невиконання боргових зобов`язань.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 30.09.2019 року виникла заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем в розмірі 328617,45 грн., яка складається із наступного: 3695,07 грн. заборгованість за кредитом; 318727,48 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6194,90 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Позивач на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості.

Отже, заборгованість до стягнення становить 122127,37 грн., яка складається з наступного: 3695,07 грн. заборгованість за кредитом; 118432,30 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом з 18.09.2013 року по 29.06.2018 року, відповідно до розрахунку заборгованості, що додається.

Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість не погашає, чим порушує умови договору та законні права АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що означений договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи Шаргородським районним судом Вінницької області (а.с.77), клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Представник позивача Кіріченко В.М., який діє на підставі довіреності №1740-К-Н-О від 01.04.2019 року (а.с.34), в судове засідання не прибув, подав до Шаргородського районного суду Вінницької області разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи і ухвалення судом заочного рішення (а.с.42).

У зв`язку із наведеним суд враховує подане представником позивача клопотання про розгляд справи у його відсутності.

2.Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом подати відзив на позов та не подала до суду відзив із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та щодо розрахунку заборгованості.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності від 13.12.2019 року (а.с.55), позовні вимоги визнали частково, зокрема в частині стягнення з відповідача непогашеного тіла кредиту в сумі 3695,07 грн., а в іншій частині позову просять відмовити.

Надаючи пояснення з приводу позовних вимог у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона є особою з ІІ групою інвалідності з дитинства, має психіатричний розлад здоров`я, не навчалася в школі і є не писемною, тому не розуміє, як позивач уклав з нею договір кредиту, але визнає, що підписала Анкету-Заяву 18.09.2013 року, оскільки навчилася записувати своє прізвище. Їй було роз`яснено про встановлення на кредитну картку 4600 грн. Інших обставин укладення договору їй ніхто не роз`яснював. Як вона використала кредитні кошти, не пам`ятає. Вона отримує пенсію по інвалідності і частково погашала кредит, але не повернула кошти позивачеві у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 суду пояснила, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 визнає частково, зокрема на суму 3695,07 грн. В решті позовних вимог до ОСОБА_1 просить відмовити, а також зазначає, що не підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1921 грн., оскільки остання є особою з ІІ групою інвалідності і, відповідно до п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору. Відповідачем визнається факт отримання кредиту у позивача шляхом встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту в сумі 4600 грн. Хоча відповідач проводила проплати по погашенню боргу, але тіло кредиту не погашене, тому в цій частині позов визнається відповідачем. Щодо нарахування ОСОБА_1 позивачем відсотків за користування кредитними коштами вона заперечує, оскільки в Анкеті-Заяві не зазначено про встановлення відсотків за користування кредитом. Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається банк як на підставу нарахування відсотків, відповідач не підписувала, як і Тарифів банку, чи відповідають вони тим, які були зазначені в додатку у Анкеті-Заяві, не відомо. Пам`ятка клієнта відповідачеві взагалі не видавалася, ОСОБА_1 не підписувалася та не додана до матеріалів позову.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що у Анкеті-Заяві взагалі відсутня сума кредитного ліміту, яка встановлювалася на картку відповідача ОСОБА_1 , але з виписки по рахунку вбачається встановлення кредитного ліміту в сумі 4600 грн., тому позов у цій частині відповідачем визнається.

Нею у судовому засіданні 26.12.2019 року подано клопотання з процесуальних питань, у якому вона просить врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 року, тому повністю підтримує вказане клопотання, просить позов задовольнити частково на суму 3695,07 грн.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. 07.11.2019 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Кіріченком В.М. разом із позовною заявою надіслано до Шаргородського районного суду клопотання, в якому останній просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.41).

2. Крім того, 07.11.2019 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Кіріченком В.М. разом з позовною заявою надіслано до Шаргородського районного суду клопотання, в якому останній просить розглянути справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, клопотань та заяв, пов`язаних із розглядом справи, не має, не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у випадку виникнення обставин, передбачених ст.280 ЦПК України (а.с.42).

3. 14.01.2020 року представник позивача ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 01.04.2019 року (а.с.73-73), надіслав до суду заяву про відкладення судового засідання 15.01.2020 року (а.с.71).

4. 03.02.2020 року представником позивача ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності від 02.05.2019 року (а.с.92), надіслано до суду відзив на клопотання відповідача (а.с.78-84).

5. Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні 26.12.2019 року заявила клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи клопотання відповідача з процесуальних питань у відповідності до ст.182 ЦПК України.

6. 13.01.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду клопотання з процесуальних питань щодо витребування доказу та виклику свідка (а.с.69).

7. У судовому засіданні 12.02.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявила усне клопотання про відкликання клопотання з процесуальних питань щодо витребування доказу та виклику свідка від 13.01.2020 року.

Інших клопотань та заяв, пов`язаних із розглядом справи, позивач, відповідач та їх представники до суду не подавали.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою судді Шаргородського районного суду від 26.11.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено перше судове засідання на 13.12.2019 року; запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.49-50).

2. 13.12.2019 року розгляд справи відкладено та призначено друге судове засідання на 26.12.2019 року у зв`язку із першим неприбуттям у судове засідання відповідача (а.с.52).

3. У другому судовому засіданні 26.12.2019 року суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи клопотання з процесуальних питань, відповідно до якого відповідач просить стягнути з неї на користь позивача лише заборгованість за тілом кредиту і приєднав клопотання до матеріалів цивільної справи (а.с.56-62).

4. 26.12.2019 року розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача та призначено третє судове засідання на 15.01.2020 року у зв`язку із неприбуттям у судове засідання відповідача через хворобу (а.с.65).

5. 15.01.2020 року відкладено судове засідання за клопотання представника позивача і призначено четверте судове засідання на 12.02.2020 року (а.с.75).

6. В судове засідання для розгляду справи по суті не прибув представник позивача, у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначеного учасника справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає та враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності.

7. Відповідно до ухвали суду від 12.02.2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 з процесуальних питань у відповідності до ст.182 ЦПК України від 13.01.2020 року про витребування доказу та виклик свідка залишено без розгляду у зв`язку із його відкликанням ОСОБА_2 (а.с.100-101).

8. 12.02.2020 року суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, вирішив приєднати до матеріалів справи відзив позивача на клопотання відповідача від 26.12.2019 року з додатками.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, зокрема кредиту, які регулюються ЦК України.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Так, судом встановлено, що 18.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.38-39), укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит від позивача шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.7).

У Анкеті-Заяві від 18.09.2013 року зазначено, що: відповідач згодна з тим, що ця Заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг; відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.7).

Анкета-Заява від 18.09.2013 року підписана представником позивача з одного боку та відповідачем з іншого боку, що ОСОБА_1 не заперечується.

Разом з тим, у Анкеті-Заяві не зазначено, про яку суму кредитного ліміту, який встановлюється на карту ОСОБА_1 , домовилися сторони.

Позивачем додано до позову виписку із карткового рахунку ОСОБА_1 (а.с.87-90), з якої вбачається, що відповідачеві встановлено кредитний ліміт на суму 4600 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 визнається факт встановлення кредитного ліміту відповідачеві в сумі 4600 грн., та використання його.

У зв`язку із наведеними обставинами суд визнає факт укладення 18.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредитного договору з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит від позивача в сумі 4600 грн.

До кредитного договору у виді Анкети-Заяви позичальника банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» (а.с.8) та Витяг з Умов і правил надання банківських послугу ПриватБанку, затверджених наказом Голови Правління Дубілетом А.В. за номером СП-2010-256 від 06.03.2010 року, розміщені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ (а.с.9-32).

Вказані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов і правил надання банківських послугу ПриватБанку, затверджених наказом Голови Правління Дубілетом А.В. за номером СП-2010-256 від 06.03.2010 року не містять даних про те, що відповідач ОСОБА_1 ознайомилася з ними.

Крім того, із Анкети-Заяви не вбачається, який саме кредитний картковий рахунок відкрито позивачем відповідачеві, чи «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», чи «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», чи «Універсальна CONTRAKT», чи «Універсальна GOLD».

Так, у Витягу з Тарифів (а.с.8, на звороті), який додано до кредитного договору, містяться примітки під знаком «*» про зміни тарифного плану по кредитних картках «Універсальна» з 01.09.2014 року, з 01.04.2015 року, про зміну процентної ставки з 01.09.2014 року та про щорічну комісію з обслуговування, яка змінюється із 01.04.2013 року, тоді як Анкета-Заява підписувалася сторонами 18.09.2013 року, тобто частково вказані відомості у Витягу з Тарифів, який додано до позову і на який позивач посилається як на доказ обґрунтованості позовних вимог, не могли бути повідомлені позивачем відповідачеві, а остання, в свою чергу, не могла бути з ними ознайомлена під час підписання Анкети-Заяви.

У Анкеті-Заяві позичальника від 18.09.2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у означеній Анкеті-Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім заборгованості за кредитом (суми, яку фактично отримала в борг позичальник ОСОБА_1 ), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 18.09.2013 року по 29.06.2018 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір вимог і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.09.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджених наказом Голови Правління Дубілетом А.В. за номером СП-2010-256 від 06.03.2010 року, розміщені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом Голови Правління Дубілетом А.В. за номером СП-2010-256 від 06.03.2010 року, які розміщені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) (пункт 1.1.7.12 згаданих Умов), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов підписала, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву-Анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, тому суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18.09.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.11.2019 року), тобто кредитор, виходячи з аналізу Витягу з Тарифів, наведеного судом вище, додав до позовної заяви Витяг з Тарифів, що найбільш сприятливий для задоволення позову, як і Витяг з Умов у будь-якій редакції.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку ОСОБА_1 ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-Заяві від 18.09.2013 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому, вказані Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» і з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом Голови Правління Дубілетом А.В. за номером СП-2010-256 від 06.03.2010 року, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Анкеті-Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору у вигляді цієї Анкети-Заяви, а отже, на переконання суду не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження позовних вимог і відхиляються судом як докази позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 з наведених вище мотивів, враховуючи, що в силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування і як наслідок рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Крім того, обґрунтування наявності обставин для задоволення позову повинні здійснюватися позивачем за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Також, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, та які не визнаються відповідачем, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.09.2013 року шляхом підписання Анкети-Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, у Анкеті-Заяві не зазначено, що саме з вказаними Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та з Умовами і правилами надання банківських послугу ПриватБанку, затвердженими наказом Голови Правління Дубілетом А.В. за номером СП-2010-256 від 06.03.2010 року, витяг з яких додається до позову, ознайомилася відповідач при підписанні Анкети-заяви 18.09.2013 року.

З наведених вище підстав суд відхиляє ствердження представника позивача у відзиві на клопотання від 03.02.2020 року (а.с.78-84) про підставність розрахунку позовних вимог в частині нарахування відсотків за користування кредитом.

Вказана позиція суду ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, у постанові від 14.08.2019 року у справі №322/906/16-ц.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2019 року становить 328617,45 грн. і складається із наступного: 3695,07 грн. заборгованість за кредитом; 318727,48 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6194,90 грн. заборгованість за пенею та комісією (а.с.5-6).

Разом з тим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 122127,37 грн., яка складається з наступного: 3695,07 грн. заборгованість за кредитом; 118432,30 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом з 18.09.2013 року по 29.06.2018 року (а.с.5-6).

Враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, та які не визнаються відповідачем, не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 18.09.2013 року, тому суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже, відсутні підстави для стягнення вказаної суми процентів, що зазначена позивачем у розрахунку позовних вимог.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», які прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що висловлений у постанові від 03.07.2019 року у справі 342/180/17 вбачається, що ВП ВС враховує основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, і зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, враховуючи вказаний правовий висновок ВП ВС, суд приходить до переконання, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції статті Закону, що діяла на момент кредитування) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.09.2013 року у вигляді Анкети-Заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту або користування ним.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 3695,07 грн. в добровільному порядку відповідачем ОСОБА_1 позивачеві АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, то суд вважає, що відповідач повинна повернути фактично отриману суму кредитних коштів позивачеві.

Проаналізовані фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, надані сторонами докази дають підстави для висновку суду, що права позивача частково порушені відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням останньою умов договору без номера від 18.09.2013 року в частині повернення тіла кредиту, оскільки суду представлено докази наявності заборгованості за договором в сумі 3695,07 грн. за кредитом, тоді як, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, у зв`язку із частковим порушенням прав позивача наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3695,07 грн.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо укладення правочинів та позики, а саме кредиту, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України

та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в

порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за

захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

У статті 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, в тому числі, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телефонограмах, якими обмінялися сторони… Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За змістом ч.2 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої саме до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції статті Закону, яка діяла на час укладення спірного договору кредиту, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками… Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Пунктом 22 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦПК України).

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором без номера від 18.09.2013 року, є частково обґрунтованими, зокрема в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 30.09.2019 року в сумі 3695,07 грн., тому позов підлягає задоволенню саме в цій частині і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 3695,07 грн.

Вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в сумі 118432,30 грн. є безпідставними, тому позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки обставини викладені позивачем, не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом вище, оскільки судом встановлено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не розцінюються судом як складова частина спірного кредитного договору, тому відсутні обґрунтовані правові підстави у банку здійснювати відповідні нарахування, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд звертає увагу, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції статті Закону, що була чинною на час укладення договору кредиту) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.11 постанови ПВСУ за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», правом на звернення до суду за захистом наділена

особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав,

свобод чи інтересів, у зв`язку з чим суд повинен встановити, чи були

порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих

осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач

відповідальним за це.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши ті докази, на які зсилаються сторони, суд встановив факт порушення прав позивача відповідачем в частині не повернення нею в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отриманих та використаних коштів за кредитом, зокрема, в сумі 3695,07 грн., тому позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, суд приходить до переконання, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню на суму 3695,07 грн.

В решті позовних вимог слід відмовити.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. (а.с.1).

Відповідно до п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі, особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою Вінницької психіатричної МСЕК до акта огляду МСЕК серії 2-18 АВ №212056, виданої 18.07.2006 року безтерміново (а.с.63).

Таким чином, відповідно до п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», не підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн., оскільки вона звільняється від його сплати.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 76-81, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, 3, 207, 509, 526, 610, 626, 627, 628, 629, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в сумі 3695 (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) гривень 07 (сім) копійок по кредитному договору від 18.09.2013 року без номера.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, 49094, ідентифікаційний код в ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Могилів-Подільський Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , особа з ІІ групою інвалідності, що встановлена безтерміново, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 08.02.2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 14.02.2020 року.

Суддя: