Справа № 462/6063/19
№ провадження 2/453/68/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

05 лютого 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків у порядку регресу,-

в с т а н о в и в:

Позивач ФОП ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника - адвоката Самойленка П.М. (довіреність 29.01.2019 року, реєстровий № 277) 23.09.2019 року звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 завдані збитки у поряку регресу у розмірі 57 717 грн. 39 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позову у розмірі 768 грн. 40 коп., та понесених витратах на правову допомогу у розмірі 8 000 грн., позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б. від 25.10.2019 року, після отримання зазначеним судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов передано за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 25.11.2019 року позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків у порядку регресу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розгляд справи по суті відбувся 05.02.2020 року, без участі сторін.

Позов обґрунтовано тим, що 28.11.2016 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»» та гр. ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01, предметом котрого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки AUDI А-4 д.н.з. НОМЕР_1 . 03.04.2017 року у м. Львів по вул. Стрийська, 294 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вищевказаного транспортного засобу під керуванням гр. ОСОБА_3 та транспортного засобу марки RENAULT LAGUNA н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача. Постановою залізничного районного суду м. Львова від 04.05.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та накладено на нього відповідне стягнення. Позивач зазначає, що ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»» виконала свої зобов`язання за укладеним договором та виплатила страхувальникові ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту застрахованого ним автомобіля у загальному розмірі 57 717 грн. 39 коп.. Натомість цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому порядку, у зв`язку з чим він, як винна особа, повинен відшкодувати виплачену страховиком суму. У свою чергу, 11.07.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»» та позивачем було укладено договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, за умовами котрого позивач набув право вимоги у порядку регресу збитків, завданих у тому числі й за вищевказаним договором страхування. З метою отримання відшкодованого замість відповідача розміру збитків, позивач як новий кредитор, звернувся до останнього із вимогою про відшкодування збитків у порядку регресу, однак така вимога була відповідачем проігнорована. З огляду на вказане, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 11, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1191-1192, 1194ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», за захистом своїх прав змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі. Разом з тим, від позивача 27.01.2020 року до суду надійшло клопотання вх. № 383, у котрому він просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримав, просив такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Проти заочного розгляду даної справи позивач не заперечував.

Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку не подав.

У зв`язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.

Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконання договору добровільного страхування наземного транспорту від 28.11.2016 року № 1-01 ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»» сплатило потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди - гр. ОСОБА_3 страхове відшкодування у загальному розмірі 57 717 грн. 39 коп..

На підставі договору про відступлення права вимоги від 11.07.2019 року № 11/07/2019 право вимоги до боржника за вищевказаним договором добровільного страхування наземного транспорту перейшло до позивача.

Судом також встановлено, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок котрої потерпілому - гр. ОСОБА_3 було виплачене страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 28.11.2016 року № 1-01, є відповідач, цивільно-правова відповідальність якого на момент вчинення ним цієї дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Моторне (транспортне) страхове бюро України має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом також визначено умови, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов`язань членів Моторного (транспортного) страхового бюро України перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося у такому транспортному засобі. Пункт 36.7 ст. 36 вказаного Закону зазначає, що рішення страховика (Моторного (транспортного) страхового бюро України) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Однак, ані позивач як новий кредитор, ані ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» як первісний кредитор(страхувальник), на підставі положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та відповідною заявою про здійснення страхового відшкодування, не зверталися і докази на спростування цього у матеріалах справи відсутні.

Крім того, гідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Суд звертає увагу, що вимога позивача (у зв`язку із придбанням права вимоги від страховика потерпілої особи) до відповідача як завдавача шкоди, не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла особа) може бути замінений його страховиком, у даному випадку позивачем (у зв`язку із придбанням права вимоги від страховика потерпілої особи), внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем (у зв`язку із придбанням права вимоги від страховика потерпілої особи) і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні, а не на регресі, як про це помилково вважає позивач.

З огляду на вказане, суд вважає безпідставними посилання позивача у пред`явленому позові на те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем (відповідачем), та зазначає про необхідність покладення такого обов`язку на Моторне (транспортне) страхове бюро України, у межах суми регламентної виплати відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких встановлених судом обставин справи, суд вважає пред`явлені ФОП ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_2 як заподіювача шкоди, передчасними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивач не звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати), а відразу пред`явив вимогу до відповідача. Крім того, має місце помилкова кваліфікація позивачем права своєї вимоги як регресу, що може свідчити про невірність підстав цього позову.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до котрого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про правильне застосування норм права, згідно з котрими, серед іншого, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Виходячи з наведених вище Великою Палатою Верховного Суду висновків про правильне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, суд переконаний, що якщо цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди не була застрахована, то належною особою, до котрої страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування та до котрої реалізує своє право вимоги шляхом звернення із позовом, є Моторне (транспортне) страхове бюро України), в силу статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Одночасно, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача не підлягає до стягнення також і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279, 280-281 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків у порядку регресу, - відмовити.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній.

Суддя В.Я. Микитин