Справа № 453/245/19 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3253/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: Турій І ОСОБА_1 , прокурора Панькевича Р.В.,

представника ДП «Славське лісове господарство» - Павлишина П.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави, в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення розмірі 66 781.83 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок самовільної рубки лісу.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення № 11 ДП «Славське лісове господарство», винесеною 23.08.2018 року, що набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 85 грн. Внаслідок вчинення вказаного вище адміністративного правопорушення, державі, в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, на території котрої відповідачем здійснено самовільну рубку деревини, завдано матеріальних збитків на суму 66 781.83 грн., які ОСОБА_2 у добровільному порядку не відшкодував. Відтак, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 1166 ЦПК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2019 року позовні вимоги першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 50 000 грн. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок самовільної рубки лісу.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь прокуратури Львівської області 1 921 грн. судових витрат у справі.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що відповідач неодноразово, протягом 2018 року, телефонував в поліцію з того приводу, що в с. Ялинкувате невідомі особи крадуть ліс, однак такі заяви, як докази по справі, судом не розглядались. Судом першої інстанції не розглядалось і не досліджувалось питання щодо місця знаходження самовільно зрізаних ростучих дерев породи «ялина» загальною кубомасою 8,21 куб.м. Також апелянт вказує, що протокол №12 від 01.08.2018 року, згідно з яким ОСОБА_2 нібито вчинив самовільну рубку п`яти сироростучих дерев породи «ялина», загальною кубомасою 8,21 куб. м., не містить підписів жителів с. Ялинкувате, яке начебто в цей день знаходилися в лісі і бачили, як відповідач вирубує дерева. Такі підписи також відсутні і в акті від 01.08.2018 року про відмову підписання протоколу про адміністративне правопорушення. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_3 та представника ДП «Славське лісове господарство» Павлишина П.З. щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що завдання відповідачем майнової шкоди у зазначеному позивачем розмірі підтверджується постановою про адміністративне правопорушення, яка ним не оскаржувалася та набрала законної сили.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно з ст. 40 Закону України «Про рослинний світ», порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ, зокрема, несуть особи, винні у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.

З постанови про накладення адміністративного стягнення №11 від 23.08.2019 року, винесеної провідним інженером ОЗЛ ДП «Славське лісове господарство» Павлишиним П.З. вбачається, що 01.08.2018 року, о 10 год. 30 хв., у кварталі 13 виділу 38 Опорецького лісництва ДП «Славське лісове господарство», ОСОБА_2 , вчинив незаконну рубку п`яти сироростучих дерев породи «ялина», загальною кубомасою 8,21 куб. м, у результаті цього порушення заподіяно шкоду лісовому господарству на суму 66781.83 грн., що розрахована за постановою КМУ № 665 від 23.07.2018 року.

Тобто, постановою про накладення адміністративного стягнення №11 від 23.08.2019 року, встановлено вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП, а саме, незаконну рубку п`яти сироростучих дерев породи «ялина», загальною кубомасою 8,21 куб. м та заподіяння ним шкоди лісовому господарству на суму 66781.83 грн.

Постанова про накладення адміністративного стягнення №11 від 23.08.2019 року, винесена провідним інженером ОЗЛ ДП «Славське лісове господарство» Павлишиним ОСОБА_4 .З., відповідачем ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не оскаржувалася, а відтак така набрала законної сили.

Постановою про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 57263333, винесеною головним державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шулопата І.М. 30.10.2018 року, підтверджується виконання ОСОБА_2 постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 85 гривень штрафу та сплату ним штрафуу подвійному розмірі.

Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, встановлених та зазначених у постанові про накладення адміністративного стягнення №11 від 23.08.2019 року, а саме, вчинення ОСОБА_2 незаконної рубки п`яти сироростучих дерев породи «ялина» загальною кубомасою 8.21 кв.м та завдання ним майнової шкоди у розмірі 66781.83 грн.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у тому числі в незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Згідно ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Диспозиція наведеної норми у взаємозв`язку зі ст. 76 ЦПК України покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач.

Отже особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відтак, встановивши, що незаконна рубка п`яти сиро ростучих дерев породи «ялина» була вчинена саме відповідачем та такою завдано майнову шкоду державі, розмір якої розраховано відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23 липня 2008 року та, врахувавши, що відповідач був притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 65 КУпАП, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України та ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Згідно розрахунку, сума заподіяної шкоди становить 66781.83 грн., що стверджується наявними у справі відомостями матеріально-грошової оцінки при суцільно-ленточнім переліку дерев та нарахованим стягненням за заподіяну шкоду.

Долучений до матеріалів справи розрахунок майнової шкоди відповідачем не спростований належними та допустимими доказами.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідач не надав іншого розрахунку на спростування розрахунку, долученого позивачем.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який врахувавши, що відповідач є інвалідом ІІІ-ї групи, позитивно характеризується органом місцевого самоврядування за місцем його реєстрації, є одиноким, а єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, зменшив розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача до 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджувалось питання щодо місця знаходження самовільно зрізаних ростучих дерев породи «ялина» загальною кубомасою 8,21 куб.м, оскільки у відповідача таких дерев виявлено не було, є безпідставними та спростовуються постановою про накладення адміністративного стягнення №11 від 23.08.2019 року, яка відповідачем не оскаржувалася та набрала законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.02.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.