Справа № 727/903/20
Провадження № 2-о/727/38/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

присяжних Шербул Л.О., Безбородько А.М.

за участю секретаря судових засідань Дужич Я.І.

за участю: прокурора Герман О.В.

особи відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 та в його інтересах представника, адвоката Глинської І.П.

представника Чернівецької обласної психіатричної лікарні, лікаря-психіатра Смислова В.В.

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці по цивільній справі за заявою лікаря-психіатра Смислова В.В. про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку без згоди особі ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник лікар-психіатр Смислов В.В. звернувся до суду із заявою про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку без згоди особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Свою заяву лікар-психіатр Смислов В.В. мотивує тим, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 спостерігається у лікаря - психіатра психоневрологічного диспансеру з 1999 року з діагнозом: розлади особистості та поведінки внаслідок черепно-мозкової травми. З 2016 року звертався до лікаря із скаргами на маячні ідеї переслідування, фізичної дії, впливу, фізичної дії. Хворобливі переживання полягають в «доведенні до депресії та самогубства» з боку органів Служби безпеки України, що підтверджується копією листа ОСОБА_1 на адресу лікарні. На адресу лікарні надійшло письмове звернення начальника Шевченківського ВП про погрози фізичною розправою співробітникам СБУ, що підтверджується копією даного листа. Від стаціонарного лікування громадянин ОСОБА_1 відмовився 21.01.2020 року. В зв`язку з тим, що хворий ОСОБА_1 страждає важким психічним розладом у проявах маячних ідей відношення, впливу, переслідування з агресивними тенденціями, відсутність критичного ставлення до свого захворювання, що підтверджено записами в амбулаторній карті № 850/22 та висновком лікаря -психіатра, копіями долучених документів до даної заяви, він потребує динамічного спостереження та лікування в амбулаторних умовах, а саме надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за рішенням суду. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі: без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем - психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Письмова заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем - психіатром. Особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць та буде полягати в щомісячному огляді лікарем -психіатром, отримання лікування та динамічного спостереження в умовах диспансерного відділення ЧОПЛ. Посилаючись на норми законодавства, просить надати ОСОБА_1 амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку (АПДПП), яка буде здійснюватись лікарем психіатром ОСОБА_2 диспансерного відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні.

В судовому засіданні представник обласної психіатричної лікарні лікар-психіатр ОСОБА_2 , вимоги заяви підтримав повністю, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, просив заяву задовольнити.

Особа відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію громадянин ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечив обставини викладені в заяві та пояснив, що він не є хворим, він є здоровою людиною та лікування не потребує; просив відмовити заявнику в задоволенні заяви.

Представник особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію громадянина ОСОБА_1 адвокат Глинська І.П. в судовому засіданні зазначила, що дана категорія справ розглядається протягом 120 днів, проте на дату розгляду справи строк розгляду закінчився, просить відмовити в задоволенні заяви.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог заяви, вважає, що громадянин ОСОБА_1 , можливо потребує лікування, внаслідок психічного захворювання, але не у примусовому порядку. Крім того, в матеріалах справи відсутні посилання на докази, відносно тих обставин, що зазначені в заяві лікарні лікаря-психіатра Смислова В.В.; просила відмовити в задоволенні вимоги заяви.

Суд, заслухавши пояснення особи відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію громадянина ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Глинську І.П., представника Чернівецької обласної психіатричної лікарні, лікаря-психіатра Смислова В.В., прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом належними доказами встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , вперше звернувся в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню в 1992 році по направленню РВК. Повторні звернення: 2016 р, 2018 р., 2019 р. Діагноз: хронічний маячний розлад, на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ не перебував, згідно повідомлення Чернівецької обласної психіатричної лікарні на адресу Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області №6634 від 26.11.2019 року.

У відповідності до висновку лікаря-психіатра Чернівецької обласної псіхіатричної лікарні Смислова В.В. від 27.01.2020 року, останній прийшов до висновку про наявність у громадянина ОСОБА_1 важкого психічного розладу, який відповідає діагностичним критеріям: хронічний маячний розлад, загострення, з проявами переслідування, фізичної дії, впливу, внаслідок чого він завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги.

Отже, питання надання особі психіатричної допомоги регулює Закон України від 22 лютого 2000 р. «Про психіатричну допомогу».

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону психіатричною допомогою є комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Судом відповідно до Закону «Про психіатричну допомогу» можуть розглядатися такі справи: 1) про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку та про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку. У цьому випадку до суду із заявою має право звернутися лікар-психіатр, якщо в особи було встановлено тяжкий психічний розлад, внаслідок чого особа може завдати значної шкоди своєму здоров`ю в зв`язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання їй психіатричної допомоги. Такий огляд за рішенням суду проводиться лікарем-психіатром без згоди особи або без згоди її законного представника. Заява може бути подана за місцем проживання такої особи; 2) про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку та про продовження такої госпіталізації.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. А згідно ст. 4 того ж закону, психіатрична допомога надається на засадах добровільності; однак можливою є й примусова госпіталізація та лише такої особи, дії якої являють собою безпосередню небезпеку для неї самої або для інших осіб.

На підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).

Статтею 6 Хартії про право на охорону здоров`я, передбачено, що нікого не можна позбавити свободи на підставі медичної небезпеки для самого себе або для інших, окрім випадків, коли таку небезпеку засвідчено компетентним і незалежним лікарем, а рішення ухвалено судом згідно з установленою законом процедурою.

На думку суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку без згоди ОСОБА_1 , оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин, що обумовлюють громадянина ОСОБА_1 , до вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_1 може завдати суттєву шкоду своєму здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо йому не буде надана психіатрична допомога.

Заявником достовірно не доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку без згоди ОСОБА_1 .

Сама по собі наявність такого висновку лікаря-психіатра при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про надання згоди на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку без згоди громадянина ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами.

Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку без згоди ОСОБА_1 ; наявність захворювання повинна бути встановлена відповідним висновком.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 12, 14, 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 339, 341, 342, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви лікаря-психіатра Смислова В.В. про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, яка буде здійснюватися лікарем - психіатром ОСОБА_2 диспансерного відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні без згоди особи - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького Апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 25.08.2020 року.

Головуючий суддя Слободян Г.М.

Присяжні Гречанюк З.П.

Демченко О.В.