Справа № 181/110/20
Провадження № 2-о/181/11/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. смт. Межова

Суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Літвінова Л.Ф., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіпова Інна Петрівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зазначивши заінтересованих осіб: ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіпову І.П., з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Слов`янської сільської ради. Постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П. від 20 вересня 2019 року заявниці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини, відсутністю доказів про фактичне прийняття спадщини та станом на 20 травня 2019 року було видане свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 757 на ім`я ОСОБА_2 сина померлого. Тому заявниця просить встановити факт постійного проживання з померлим спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом. При цьому, зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із змісту заяви, заявник просить встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки встановлення даного факту необхідне з метою оформлення спадщини за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, належної спадкодавцю.

При вивченні матеріалів позовної заяви встановлено, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 було видане 20 травня 2019 року за реєстровим № 757 єдиному спадкоємцю за законом, який прийняв спадщину - сину спадкодавця - ОСОБА_2 .

Так, згідно п. 2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до зазначеного змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді даної заяви заявник зобов`язаний довести перед судом на час відкриття провадження обставини щодо кола спадкоємців, чи існує спір про право на спадкове майно, чи впливає встановлення цього факту на спадкові права та обов`язки інших осіб та обставини, які мають значення для справи.

Так згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Так, в поданій до суду заяві, заявником вказано взаємно суперечливі відомості з приводу правової підстави звернення до суду та фактичних обставин відповідного звернення, оскільки заявниця зазначає, що одночасно є матір`ю померлого спадкодавця, а отже належить до першої черги спадкування за законом, яка пропустила строк на прийняття спадщини та одночасно просить суд встановити факт постійного проживання на час смерті зі спадкодавцем, що відповідає четвертій черзі спадкування, але є фактичною обставиною в спорі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, які розглядаються в порядку позовного спірного провадження. Отже, зазначена заявницею інформація є спірною фактичною обставиною, що встановлюється за спірним, а не безспірним провадженням.

Участь в цій категорії спорів повинен прийняти орган місцевого самоврядування на стороні відповідача та спадкоємців з першої по четверту чергу спадкування.

Таким чином, виникнення права заявниці на спадкування не залежить від факту спільного проживання зі спадкодавцем. Із вказаним фактом пов`язана реалізація заявницею її простроченого права на прийняття спадщини або прийняття спадщини у формі спільного проживання. Отже, спільне проживання заявниці та спадкодавця є не правовою підставою для встановлення факту, що має юридичне значення, а формою прийняття спадщини, що підлягає доведенню в судовому порядку виключно в позовному провадженні.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, юридичний факт, по своїй суті, це передумова правовідносин, встановлення якого може бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки такі як - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій, в іншому ж випадку, у разі наявності в заяві будь-яких вказівок про породження спору, такі заяви розглядаються в порядку позовного провадження.

У даному випадку існує спір про право, а саме право спадкування, для встановлення якого чинним законодавством встановлено інший порядок.

В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 вересня 2019 року приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П. підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено, що ОСОБА_1 спадщину фактично не приймала (тобто не була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою), із заявою про прийнятт спадщини за законом до нотаріальної контори не зверталась.

Таким чином, безпосередньо заявниця вказала в її заяві на існування спору про право, але, у супереч встановленому законом порядку, неправомірно оформила своє звернення в безспірній формі звернення на підставі окремого провадження розгляду заяв, а не у формі позовного провадження.

Так, за змістом ч.1 ст. 1272 ЦК України, передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи правову підставу заявниці для звернення до суду, справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Оскільки у даному випадку існує спір про право, а саме право на визначення додаткового строку спадкування, для встановлення якого чинним законодавством встановлено позовний порядок звернення до суду, та встановлення фактів, які просить заявниця, можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших спадкоємців, а саме ОСОБА_1 у відкритті провадження по даній справі слід відмовити, оскільки із заявлених вимог вбачається спір про право.

Відповідно до зазначеного, керуючись ст.ст.294, 315 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіпова Інна Петрівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. Ф. Літвінова