РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10161/19

пр. № 2/759/806/20

06 лютого 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Грень О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Бєлова А.Г.

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Сьомочкіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (04070, м. Київ, вул. Саксаганського, 12 ), третя особа: Міністерство інфраструктури України (01135, м. Київ, пр-кт Перемоги, 14) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2019 року адвокат Бєлов А.Г. який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ДП водних шляхів «Укрводшлях» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2018р. по 26.07.2018р. в сумі 33 374,14 грн.; відшкодування у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати з 27.07.2018р. по 02.06.2019р в сумі 282 945,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.11.2017 року наказом Мінінфраструктури № 134-о позивача призначено виконуючим обов`язки начальника ДП «Укрводшлях». 22.11.2017р. він фактично приступив до виконання обов`язків. З 31.01.2018р. по 02.02.2018р. ОСОБА_1 перебував в ізоляторі тимчасового тримання. В подальшому в період з 02.02.2018р. - 16.03.2018р. позивач перебував у СІЗО. 19.03.2018р. його було звільнено з СІЗО та переведено на цілодобовий домашній арешт, а отже він не мав фізичної можливості прибувати на робоче місце та виконувати робочу функцію. 16.05.2018р. ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 цілодобовий домашній арешт було замінено на домашній арешт в нічний час, а отже з`явилася можливість вийти на робоче місце та виконувати робочу функцію. 18.05.2019р. позивач прибув до Мінінфраструктури та подав заяву, якою порушив питання роз`яснення Міністерством його подальших дій на вказаній посаді, або проінформувати про звільнення, відповіді так і не отримав. 30.07.2018р. ОСОБА_1 отримав лист від відповідача від 27.07.2018р. за № 08-25/158, яким останього повідомлено про звільнення із займаної посади та порушено питання про надання адвокатом трудової книжки позивача для внесення відповідного запису. Одночасно, вказаним листом надано копію наказу Мінінфраструктури від 26.07.2018р. № 26-О та копію наказу ДП ВШ «Укрводшлях» № 201-о, якими вирішено питання звільнення позивача на підставі п.2 ч. 1 ст.36 КЗпПУ. При цому одночасно із звільненням виплачено лише компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2 534, 34 грн. Таким чином,у період часу з 18.05. 2018р. по 26.07.2018р. був вимушений прогул позивача, який допущено з вини власника або уповноваженого органу.

Останніми двома фактично відпрацьованими місяцями роботи позивача є грудень 2017 та січень 2018р. Заробітна плата у вказані місяці становила 14 363,77 грн. у грудні 2017 року та 15 382,75 в січні 2018 року відповідно. Таким чином, загальна сума заробітної плати за останні відпрацьовані місяці складає 14 363, 77 + 15 382,75=29 746,52 грн. Загальна кількість робочих днів в грудні 2017р. та січні 2018р. складала 20 та 21 робочих днів . Таким чином, середньоденна (середньогодинна) заробітна плата складає 29 746,52/41=725,50 грн. З врахуванням того факту, що період у часі з 18.05.2018р. по 26.07. 2018р. є вимушеним прогулом, то цей період складає 46 робочих днів, а тому 46 (робочих днів вимушеного прогулу) х 725,50 грн. (середньоденна (середньогодинна) заробітна плата) = 33 374,14 грн. Станом на дату подання позовної заяви оспорювана сума у розмірі 33 374, 14 грн. не виплачена. Таким чином, має місце затримка виплати, в зв`язку з чим, позивач має право на відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України. Розмір даного відшкодування становить 282 945,00 грн., що обраховується наступним чином. Кількість днів 309 обраховуємо з 27.07.2018р. (з наступного дня звільнення, що відбулося 26.07.2018року) по 02.06.2019р. день, що передує зверненню до суду з позовною заявою 309х725,50 (середньоденна заробітна плата)=282 945,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 18.06.2019р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін/а.с.73/.

Представник позивача та позивач позов підтримали та просили задовольнити.

Представник віповідача заперечував проти позовних вимог. До суду було надано відзив в.о начальника ДП водних шляхів «Укрводшлях» Трухан О.П. в якому зазначив, що в матеріалах справи, позивачем не надано жодного доказу, який би фіксував протиправну поведінку працівників служби охорони підприємства, що позивач не був допущений на робоче місце службою охорони ДП водних шляхів «Укрводшлях». Про те відмітка у журналі реєстрації автотранспорта у місці пропуску через КПП на територію ДП водних шляхів «Укрводшлях» 17.05.2018р.та на дату 18.05.2018р. свідчить що позивач безперешкодно заїхав та перебував на території підприємства з 14.10 год до 15.10 год. 17.05.2018р., а потім з 08.05 год до 11.00 год 18.05.2018р., отже був присутній на робочому місці. Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення від роботи може мати місце також в інших випадках, передбачених законодавством. Заробітна плата за період відстронення від роботи відповідно до ст. 46 КЗпП України, як правило не виплачується. Позивач не повідомив суд та не надав доказів(документів), які б підтверджували подію, щодо відсторонення від керівництва ДП водних шляхів «Укрводшлях» позивача уповноваженим органом -Міністерством інфраструктури України. Після перебування на роботі протягом двох годин 10 хв 18.05.2018р. позивач з роботи поїхав і більше не з`явився, про поважні причини не прибуття за місцем роботи не повідомив, ані своїх заступників, ані керівництво Міністерства інфраструктури України. Таким чином нараховувати та виплачувати заробітну плату позивачу у період з 18.05.2018р. по 26.07.2018р. у ДП водних шляхів «Укрводшлях» не має жодних правових підстав. За таких обставин у ДП водних шляхів «Укрводшлях» відсутня винна поведінка, щодо не розрахунку з позивачем. ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу, що він звертався до підприємства, а його було не допущено до виконання обов`язків.

Представником позивача надано відповідь на відзив в якій зазначена та обставина, що в журналі реєстрації автотранспорта зазначено проїзд автомобіля позивача через шлагбаум КПП та жодним чином не спростовує факт недопуску на робоче місце. Відзив відповідача жодним реченням не пояснює чому розрахунок звільнення здійснено у розмірі 2 534,34 грн. замість 33 374, 14 грн.

Представник третьої особи-Міністерства інфраструктури України в судовому засіданні проти позову заперечувала та надала до суду пояснення в яких зазначила, що за наявною в Мінінфраструктури інформацією з 09.02.2019р. на період відсутності виконуючого обов`язки начальника державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» ОСОБА_1 виконання обов`язків начальника підприємства наказом Міністерства інфраструктури України від 09.02.2018 № 9-О покладено на ОСОБА_7 , заступника начальника з розвитку державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях». Наказом від 26.07.2018 № 62-О, виконуючого обов`язки начальника підприємства позивача звільнено з роботи відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Щодо інших наведених у позовній заяві обставин інформація у третьої особи відсутня, оскільки ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін , оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 02.02.2018р. до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі строком на 60 діб, до 01.04.2018р./а.с.28-29/.

Як вбачається із даної ухвали позивача було затримано 31.01.2018р.

16.03.2018р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва змінено обраний відносно позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт стоком на два місяці/а.с.30/.

16.05.2018р. ухвалою слідчого судді продовжено підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 16.07.2018р. в нічний час/а.с.31/.

На період відсутності позивача, відповідно до наказу № 9-О від 09.02.2018р. в.о. начальника державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» покладено на ОСОБА_7 /а.с.32/.

18.05.2018р. було складено акт щодо недопуску позивача до робочого місця/а.с.34/.

В цей же день ОСОБА_1 звернувся до Міністерства інфраструктури України із заявою в якій просить повідомити про подальшійого дії щодо виконання обов`язків керівника державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях»/а.с.35/.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2018р. № 62-О позивача звільнено з роботи відповідно до п. 2 частини 1 ст.36 КЗпП України/а.с.37-38/.

На підставі вказаного наказу, 26.07.2018р. наказом ДП водних шляхів «Укрводшлях» № 201-о ОСОБА_1 звільнено та доручено виплатити компенсацію за 5 календарних днів невикористаної основної відпустки за період з 22.11.2017 по 31.01.2018/а.с.39/.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є охоронцем на підприємстві. 18.05.2018р. був звичайний день, позивач приїхав зранку, ключ від кабінету не просив, пішов на другий поверх до бухгалтерії.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він працював з грудня 2017р. по травень 2018р. радником по економічним питанням.17-18 травня 2018р. ОСОБА_1 приїхав на роботу після 15.00 год. Дерев`янко дав команду не пускати на роботу позивача. Наказу про звільнення з посади не було.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працював охоронцем підприємства з червня 2017р. 17.07.05.2018р. 18.05.2018 року в першій половині дня приїхав позивач і пішов на другий поверх. Порушення громадського порядку не було. Директором на той час був ОСОБА_7. Команди не допускати позивача на підприємство не було. В травні 2018р. приїжджав на роботу, але чи працював не знає.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно зі ст.3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 та пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що і не заперечувалось позивачем заробітна плата після його затримання та появи на роботі у травні 2018 року йому не нараховувалася та до матеріалів справи не долучено жодного документу щодо розміру заробітної плати позивача.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

В судовому засіданні не було встановлено факту порушення роботодавцем право позивача на виконання ним покладених на нього обов`язків. Позивач припинив виконувати покладені обов`язки у зв`язку з порушенням відносно нього кримінального провадження та затриманням його правоохоронними органами та після повернення на робоче місце не подав заяву про допуск його до виконання обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо порушення його права відносно несвоєчасної виплати заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки. Суд критично оцінює надані позивачем докази щодо розміру заробітної плати, а саме виписки по картковому рахунку, оскільки наявні кошти на рахунку вказують лише на розмір доходу позивача в певний період, а не нараховану заробітну плату.

Керуючись ст. 43 Конституції України, Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. № 100, ст.ст. 115, 116, 117, 233КЗпПУкраїни, ст.ст. 4, 7, 10, 12, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 197, 200, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях», третя особа: Міністерство інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Суддя Н.О. Петренко