Справа № 646/6171/18
№ провадження 2/646/229/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шелест І.М.,

за участю секретаря - Ушакової Г.В., Саламахи В. О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №646/6171/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, приватний виконавець Семендяєв Олександр Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

у присутності представників сторін:

позивача адвоката Чередниченко О. О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною 03.01.2018 року щодо звернення стягнення на предмет застави: транспортирний засіб марки KIA, модель Sportage, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром 6341 14.05.2016 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 16.05.2016 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1908/2016, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 545224,62 грн на строк до 13.12.2017 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 16.05.2016 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харитоновою Я. М. за № 1887. Предметом застави є автомобіль Кіа Спортаж, 2016 року випуску. 03 січня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Кіа Спортаж, 2016 року випуск, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. 03.08.2018 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 56922343 з приводу примусового виконання вказаного документу.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що між нею і ПАТ «Кредобанк» існує спір, зокрема, щодо суми, на яку видані виконавчий напис № 20 від 03.01.2018, з огляду на що даний виконавчий напис не є безспірними, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікової І. І. від 14.09.2018 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання.

Також 14.09.2018 було задоволено заяву позивача та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, № 20, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. 03.01.2018 року щодо звернення стягнення на предмет застави: транспортирний засіб марки KIA, модель Sportage, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром 6341 14.05.2016 року.

Ухвалою судді Теслікової І. І. від 16.10.2018 витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. належним чином завірені копії документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису № 20 щодо звернення стягнення на предмет застави транспортирний засіб марки KIA, модель Sportage, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

12.11.2018 року до суду надійшов лист приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. та копії витребуваних ухвалою від 16.10.2018 доказів.

20.11.2018 року ухвалою судді Теслікової І. І. було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

17.12.2018 до суду надійшли письмові пояснення представника ПАТ «Кредобанк» І. М. Цимбалюк, у яких відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначив, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства, без будь-яких порушень чи перевищення повноважень приватним нотаріусом.

18.12.2018 до суду надійшли письмові пояснення позивача щодо обставин справи, у яких позивач посилалася на відсутність доказів надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання.

04.03.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа надійшла у провадження судді Шелест І.М.

23.03.2019 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І. М. дану цивільну справу прийнято у провадження та призначено до судового розгляду.

10.12.2019 до суду надійшло клопотання представника АТ «Кредобанк» - адвоката В. Г. Чирва про зустрічне забезпечення.

03.01.2020 ухвалою суду заяву представника відповідача АТ «Кредобанк» - адвоката Чирви В. Г. про зустрічне забезпечення позову задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Червонозаводського районного суду м. Харкова грошові кошти в розмірі 517 900,00 грн протягом десяти днів з дня постановлення ухвали.

27.01.2020 до суду надійшла заява позивача про уточнення позову, в якій позивач уточнила підстави позову та зазначила, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що банк не надіслав позивачу письмову вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання; реальна заборгованість перед кредитором відрізнялася від тієї, що вказана у виконавчому написі; позивача було позбавлено права добровільно виконати вимогу про усунення порушень протягом 30 днів, як це передбачено п.6 ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від банку первинних документів та здійснення часткового погашення кредиту; розмір заборгованості не є безспірним, а на підставі документів, наданих банком нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису, неможливо встановити безспірність вимог банку до позивача.

У судовому засідання 27.01.2020 суд ухвалив вважати належним відповідачем у справі АТ «Кредобанк» як правонаступника ПАТ «Кредобанк». Під час судового засідання 27.01.2020 представником позивача Чередниченко О. О. зазначено, що точної суми заборгованості у позивача немає.

02.03.2020 до суду надійшли додаткові письмові пояснення адвоката позивача, у яких позивач зазначила, що сума заборгованості боржника, зазначена у виконавчому написі нотаріуса відрізняється від суми заборгованості, зазначеної в досудовій вимозі банку, а відтак не є безспірною; також зазначила, що сума заборгованості за кредитом розрахована банком невірно; в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником ОСОБА_1 письмового повідомлення банку про порушення зобов`язання, забезпеченого обтяженням; позивачку було позбавлено права добровільно виконати вимогу про усунення порушень забезпеченого обтяженням зобов`язання.

25.03.2020 ухвалою Харківського апеляційного суду ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.01.2020 скасовано, у задоволенні заяви представника відповідача АТ «Кредобанк» - адвоката Чирви В. Г. про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

Сторони неодноразово зверталися до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 15.09.2020 з`явився представник позивача адвокат Чередниченко О. О. Від представника відповідача адвоката Павленко С. В. та третьої особи приватного нотаріуса Черник Н. С. надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

16.05.2016 між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1908/2016 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 545224,62 грн на строк до 15.05.2023 року.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах, визначених договором.

За вказаним кредитним договором банк свої вимоги виконав в повному обсязі, кредит у обумовленому сторонами договорі розмірі надав, що підтверджується меморіальними ордерами №22146296 від 16.05.2016, №22146428 від 16.05.2016, №22146476 від 16.05.2016.

16.05.2016 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харитоновою Я. М. за № 1887. Предметом застави є автомобіль KIA, модель Sportage, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір бежевий, тип легковий універсал В, об`єм двигуна 199 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром 6341 14.05.2016 року.

08.11.2017 ПАТ «Кредобанк» зареєструвало звернення стягнення на предмет застави (автомобіль KIA, модель Sportage) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягами № 54509205 та № 53939756.

В цей же день, 08.11.2017, ПАТ «Кредобанк» цінним листом з описом вкладення направило боржнику ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, якою повідомило ОСОБА_1 про порушення позичальником своїх кредитних зобов`язань, вимагало дострокового повернення кредиту та повідомило, що у разі невиконання даної вимоги ПАТ «Кредобанк» буде змушений звернути стягнення на предмет застави. Вказаний лист було направлено на адресу позичальника, який одночасно є заставодавцем, визначену в кредитному договорі та договорі застави, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

03.01.2018 ПАТ «Кредобанк» звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. з заявою про звернення стягнення за заставлене майно (автомобіль KIA, модель Sportage) шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Разом з заявою ПАТ «Кредобанк» надав нотаріусу наступні документи: оригінал договору застави від 16.05.2017 реєстровий № 1887, копію кредитного договору, копії доказів видачі кредиту (меморіальних ордерів № 22146296 від 16.05.2016, № 22146428 від 16.05.2016, № 22146476 від 16.05.2016), копію листа від 07.11.2017 на адресу позичальника з підтвердженням про надіслання (список поштових відправлень з оголошеною цінністю, фіскальний чек пошти, опис вкладення у цінний лист з відбитком канцелярського штемпеля пошти), розрахунок заборгованості, копію довіреності представника. Також в матеріалах нотаріальної справи, копії яких були надані нотаріусом на виконання ухвали суду про витребування доказів, наявні витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54509205 від 03.01.2018 та інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних довіреностей.

03.01.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 20, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки KIA, модель Sportage, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір бежевий, тип легковий універсал В, об`єм двигуна 199 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром 6341 14.05.2016 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного транспортно засобу запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Кредобанк» станом на 26.12.2017 за період з квітня 2017 по 26.12.2017 включно у розмірі 574762,59 грн, в тому числі: 509835,10 грн заборгованість за кредитом, 50195,45 грн прострочені відсотки, 12732,04 грн заборгованість по пені та 2000,00 грн плата за вчинення виконавчого напису.

03.08.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області відкрито виконавче провадження № 56922343 щодо примусового виконання виконавчого напису № 20 від 03.01.2018.

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній саном на 03.01.2018 на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п. 1 Переліку №1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документів згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум, витребування майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст. 19 Закону України «Про заставу»).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про заставу» заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Зважаючи на вказане суд приходить до наступних висновків.

Кредитором разом з заявою про вчинення виконавчого напису були надані передбачені Переліком № 1172 документи, необхідні для вчинення відповідної нотаріальної дії, а саме: оригінал договору застави, копія кредитного договору, копії доказів видачі кредиту, копія вимоги позичальнику з підтвердженням про надіслання, розрахунок заборгованості. В процесі перевірки нотаріусом дотримання вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» нотаріусом було перевірено факт реєстрації звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в Реєстрі та долучено до матеріалів нотаріальної справи витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Таким чином, приватним нотаріусом було отримано перелік передбачених законодавством документів та додатково отримано та перевірено інформацію, необхідну для проведення відповідної нотаріальної дії.

З цього приводу суд також зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц та від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц).

В свою чергу боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц).

При цьому на боржника покладається обов`язок довести наявність спору між сторонами щодо існування заборгованості або її розміру на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц, спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Тобто, сама лише наявність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку не може бути належним підтвердженням спірності такої заборгованості. Боржник має належними та достовірними доказами спростувати перед судом таку заборгованість або її розмір на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Позивач заперечувала проти проведеного банком розрахунку заборгованості, проте власний розрахунок заборгованості за кредитом або, висновок експерта, складений на її замовлення тощо до суду не подала.

Доводи позивача стосовно того, що сума заборгованості боржника, зазначена у виконавчому написі нотаріуса відрізняється від суми заборгованості, зазначеної в досудовій вимозі банку, а відтак така заборгованість не є безспірною, суд не приймає до уваги, оскільки по-перше заборгованість у досудовій вимозі розрахована станом на 07.11.2017, а у виконавчому написі нотаріуса станом на 26.12.2017, по-друге, лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису не свідчить про наявність спору щодо заборгованості (саме такого правового висновку дійшов Верховний Суду України у постанові від 20.05.015 по справі № 6-158цс15).

Стосовно заявлений у судовому засіданні пояснень представника позивача, що позивачем не оскаржується тіло кредиту, проте оскаржується сума нарахованих відсотків та пені з огляду на те, що кредитором не дотримано встановлений договором порядок зміни змінюваної процентної ставки суд зазначає наступне.

Сторони мають добросовісно користуватися своїми правами. Суд має запобігати неналежній поведінці сторін у судовому процесі.

У відповідності до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання (ч.3 ст.49 ЦПК України).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Дотримання правил судового процесу є важливим не лише для послідовного розгляду справи судом, але й для дотримання принципу змагальності. Право на змагальне провадження означає, в принципі, можливість для сторін знати і коментувати усі складові наданої доказової бази і усі зауваження. В цьому контексті вимога добросовісного використання учасниками своїх процесуальних прав покликана запобігати непослідовній поведінці сторін, дотриманню ними процесуальної дисципліни.

У додатках до позовної заяви позивачем було надано банківську виписку про рух коштів по рахунку позивача за період з 16.05.2016 по 02.05.2018, з якого вбачається, що позивачем сплачувалися % по кредиту по зміненій процентній ставці. Тобто, позивач знав про зарахування банком грошових коштів на оплату % у відповідному розмірі та вказаний розмір нарахування відсотків не оскаржував.

Суд виходить з того, що кредитним договором передбачено змінювану процентну ставку; можливість банку змінити процентну ставку пов`язується не тільки з настанням певного періоду, а й невиконання позичальником певних передбачених договором умов (наприклад, в частині проведення страхування на користь банку); позивач з самого початку звернення до суду був обізнаний про факт зміни банком процентної ставки та її розміру не заперечував.

У своєму позові та уточненій позовній заяві позивач не заперечувала факт повідомлення її банком про зміну процентної ставки у порядку, передбаченому кредитним договором. Зважаючи на вказане докази зворотного банком не подавалися, судом не досліджувалися. Тому, вказані обставини, на які позивач посилається у своїх додаткових письмових поясненнях (вх. № 6013 від 02.03.2020), які не були оформлені як зміна підстав позову, та у зв`язку з чим судом не встановлювався відповідачу строк для подання додаткових доказів на їх спростування, а копія таких пояснень не направлялися відповідачу, не можуть бути єдиною достатньою підставою для підтвердження факту спірності заборгованості за кредитним договором.

Той факт, що позивач частково сплачувала по кредиту після вчинення оскаржуваного виконавчого напису суд не приймає як підтвердження спірності заборгованості, до того ж позивач в будь-який час може зупинити процедуру звернення стягнення на предмет застави, погасивши кредитну заборгованість.

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Позивач не вказала суду, яким, на її думку, був дійсний реальний розмір заборгованості на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису та не підтвердила своїх доводів жодними доказами.

Суд також критично оцінює доводи позивача стосовно того, що його було позбавлено можливості добровільно виконати вимоги про виконання порушеного зобов`язання у зв`язку з неотриманням ним відповідної вимоги банку, оскільки, матеріали справи містять докази надсилання відповідної вимоги позивачу, а чинне законодавство передбачає тільки обов`язок заставодержателя направити таку вимогу і не пов`язує можливість звернути стягнення на предмет застави з фактом отримання такого повідомлення боржником. До того ж з урахуванням ч. 1 ст. 26 Закону України «Про заставу» заставодавець не позбавлений права в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання.

Суд вважає помилковими посилання позивача в цій частині на п.2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вказані норми є спеціальними та регулюють правовідносини іпотеки, предметом яких є нерухоме майно, а спірні правовідносини в даному випадку стосуються договору застави рухомого майна.

Разом з тим правовий режим регулювання обтяжень саме рухомого майна визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказаний закон пов`язує можливість звернення стягнення на предмет застави з дотриманням вимоги спливу 30-денного строку саме з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц).

Звернення стягнення на предмет застави (автомобіль KIA, модель Sportage) було зареєстровано обтяжувачем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.11.2017. Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса було вчинено 03.01.2018. Тобто обтяжувачем було звернуто стягнення на предмет застави з дотриманням 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Стосовно назви листа банку від 07.11.2017 «досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань», а не «письмове повідомлення банку на ім`я боржника» суд виходить з того, що для встановлення правової сутності документа вирішальне значення має його зміст. Так, вказана «досудова вимога» містить зміст порушення боржника; загальний розмір забезпечених вимог; опис предмета забезпечувального обтяження; зазначення про намір заставодержателя використати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження; вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання. Таким чином вказана «досудова вимога» відповідає змісту «повідомлення боржнику», вимоги до якого встановлені ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Незазначення банком у вказаній вимозі конкретного позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не може бути достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до приписів чинного законодавства та положень п.5.4. договору застави, укладеного сторонами, вибір способу звернення стягнення на предмет застави, в тому числі й способу позасудового порядку звернення стягнення, здійснюється заставодержателем на його розсуд. До того ж позивач не довів, яким чином відсутність конкретного способу позасудового звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у вимозі банку порушує його права і впливає на дійсність виконавчого напису. Суд вважає, що вказані обставини не є такими, що виправдовують скасування правильного по суті виконавчого напису лише заради правового пуризму. Зважаючи на вказане суд відхиляє доводи позивача в цій частині.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81-84, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Марія Степанівна, приватний виконавець Семендяєв Олександр Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариства «Кредобанк», ідентифікаційний код юридичної особи 09807862, місце знаходження: 79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78.

Треті особи:

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, 79013, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 52.

Приватний виконавець Семендяєв Олександр Сергійович, АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складений та підписаний 25.09.2020.

Суддя І.М. Шелест