Справа № 503/2272/17
Провадження № 2/503/5/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ТОВ "Експрес Страхування" на свою користь суму недовиплаченого страхового відшкодування у розмірі 30450,00 грн., з яких: 29323,00 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності; 1218,00 грн. - відшкодування пов`язаної із заподіяною моральною шкодою.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача в позовній заяві зазначив, що 29.12.2013 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Форза», реєстраційний номер НОМЕР_1 (застрахованим у ТОВ "Експрес Страхування"), рухаючись по автодорозі Т-16-11 сполучення «КПП «Олексіївка-Кодима-Балта», здійснив зіткнення з гужовою повозкою під управлінням позивача, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Після цього, 30.11.2016 року представником позивача було подано на адресу страховика ТОВ "Експрес Страхування" повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду вказаних документів відповідач перерахував йому страхове відшкодування у сумі 28429,92 грн. Вважає, що відповідач не доплатив на його користь наступні суми страхового відшкодування: 29232,00 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, обрахованої позивачем відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК Цукраїни, за період з 01.09.2015 року по 01.09.2017 року, з розрахунку 24 місяці (час на протязі якого позивачу встановлено інвалідність) помноженні 6090,00 грн. (п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати на час скоєння ДТП) та на 20% (ступінь втрати професійної працездатності); 1218,00 грн. - відшкодування пов`язаної із заподіяною моральною шкодою. Крім цього, з вини відповідача позивач вимушений був нести витрати по оплаті вартості послуг за надання йому правової допомоги, що становить 4800,00 грн., які також просить стягнути з відповідача на його користь.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі через їх необгрунтованість. Також до відзиву відповідачем додані завірені копії документів щодо підстав, розрахунку та розміру виплаченої позивачу суми страхового відшкодування.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Під час попереднього судового засідання позовні вимоги не визнавав посилаючись на пояснення надані у відзиві на позовну заяву та додані до нього документи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що 29.12.2013 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Форза», реєстраційний номер НОМЕР_1 (застрахованим у ТОВ "Експрес Страхування"), рухаючись по автодорозі Т-16-11 сполучення «КПП «Олексіївка-Кодима-Балта», здійснив зіткнення з гужовою повозкою під управлінням позивача, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок отриманих ушкоджень, позивач в період з 29.12.2013 року по 12.08.2014 року лікувався у медичних закладах та з 13.08.2014 року, згідно довідки МСЕК № 732868, позивачу було встановлено другу групу інвалідності.

З 08.09.2015 року відповідно до довідок МСЕК №777628 та №797834, позивачу було встановлено третю групу інвалідності.

12.09.2017 року позивача було знято з інвалідності, згідно довідки МСЕК №35.

Період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 тривав з 29.12.2013 року до 12.08.2014 року.

З часу встановлення інвалідності, а саме з 13.08.2014 року, розпочався період стійкої втрати працездатності позивача, що знаходиться у причинному зв`язку з ДТП, яке сталося 29.12.2013 року.

За заявою позивача відповідачем здійснено ОСОБА_1 страхове відшкодування на загальну суму 28429,92 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №ЦО00744 від 23.03.2017 року та №ЦО00855 від 06.04.2017 року.

Зазначені обставини сторонами не оспорювались та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами поданими сторонами.

Як вбачається з вищенаведених медичних документів доданих позивачем до позову, внаслідок ушкодження здоров`я ОСОБА_1 дійсно тимчасово втратив загальну та професійну працездатність у період з 29.12.2013 року до 17.01.2014 року, а з 13.08.2014 року по 12.09.2017 року отримав й стійку втрату працездатності, але відсотковий розмір втрати працездатності позивачем у позовній заяві не було вказано та відповідних документів до позовної заяви не додано.

Як вбачається з відзиву відповідача та доданих до нього документів, позивачу була відшкодована матеріальна та моральна шкода. Здійснення виплати страхового відшкодування було здійснено на користь ОСОБА_3 , який діяв в інтересах позивача на підставі довіреності НВХ 338967 від 15.09.2016 року, що також підтверджується заявою про виплату страхового відшкодування і повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду датованими 22.11.2016 року. Після отримання заяви про виплату страхового відшкодування ТОВ "Експрес Страхування" відшкодувало на користь представника позивача кошти в розмірі 28429,92 грн., а саме: відшкодування витрат на лікування в розмірі 4872,00 грн., що були розраховані відповідно п.24.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-ІV); в якості відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, ТОВ "Експрес Страхування" сплатило 14616,00 грн., яке визначено на підставі п.26.2., 26.3 ст. 26 Закону 1961-ІV , за яким мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення III групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, оскільки до заяви про виплату страхового відшкодування було додана довідка МСЕК №797834 про встановлення позивачу саме третьої групи інвалідності; на виконання вимог ст. 26-1 Закону 1961-ІV, яка передбачає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідачем було сплачено 974,40 грн. моральної шкоди, а також 7967,52 грн. шкоди у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Як встановлено судом, позивач просить стягнути на його користь відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності за період з 01.09.2015 року по 01.09.2017 року, що обраховано позивачем відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України, у розмірі 29232,00 грн. в той час як ступінь втрати професійної працездатності на момент здійснення відшкодування шкоди встановлено не було.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Як передбачено ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Частиною 1 ст. 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В силу ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

З положень п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.23 Закону № 1961-ІV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до п.п. 24.1, 24.2 ст. 24 Закону № 1961-ІV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Як передбачено ст. 25 Закону № 1961-ІV, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

В силу п.п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-ІV шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною-інвалідом - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, враховуючи, що на момент здійснення ТОВ "Експрес Страхування" відшкодування шкоди, ступінь втрати позивачем професійної працездатності встановлено не було, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна відшкодовуватися відповідно до положень ст. 26 Закону № 1961-ІV.

Оскільки ОСОБА_1 внаслідок отриманих ушкоджень, згідно довідки МСЕК № 732868, спочатку було встановлено другу групу інвалідності, то відповідно до п.26.2 ст. 26 Закону № 1961-ІV, відповідач повинен був відшкодувати шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Доводи відповідача, про те, що ОСОБА_1 було відшкодовано шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 12 мінімальних заробітних, оскільки звертаючись із заявою про виплату страхового відшкодування, була надана довідка МСЕК №797834 про встановлення ОСОБА_1 саме третьої групи інвалідності, безпідставні, оскільки спростовуються даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість перерахувати розмір шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності та відповідно розмір моральної шкоди та здійснити їх виплату.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа №264/6326/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, ТОВ "Експрес Страхування" необхідно доплатити ОСОБА_1 кошти у розмірі 7673,40 грн., що складаються зі шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності у розмірі 7308,00 грн. (6 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку) та моральної шкоди у розмірі 365,40 грн. (5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "Експрес Страхування" недовиплаченого страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Позивачем зазначено про понесення судових витрат на правничу допомогу в сумі 4800,00 грн., додано копію Договору про надання юридичних послуг, а також надано квитанцію про сплату зазначених коштів.

Відповідачем зазначено про понесення ним судових витрат пов`язаних із прибуттям представника відповідача в судове засідання в сумі 1971,74 грн., також додано докази на підтвердження понесення зазначених витрат.

Межі та порядок відшкодування судових витрат регламентовано статтями 133, 137,141,142 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом розраховано, що позовні вимоги задоволені на користь позивача частково на 25,2 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 7673,40 х 100 / 30450,00), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 74,8 відсотків (100 25,2).

Позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу - 4800,00 грн. З урахуванням задоволених позовних вимог, розмір витрат, який підлягає відшкодуванню становить 1209,60 грн. (4800 х 25,2 / 100).

Відповідачем понесено витрати пов`язані із прибуттям представника в судове засідання, в розмірі 1971,74 грн. З урахуванням позовних вимог, в задоволенні яких позивачу було відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 1474,86 грн. (1971,74 х 74,8 / 100).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, в розмірі 1209,60 грн., а з позивача на користь відповідача, в розмірі 1474,86 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням зазначених положень, суд приходить до висновку про необхідність покладення на позивача зобов`язання сплатити різницю судових витрат відповідачу, в розмірі 265,26 грн. (1474,86-1209,60).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , страхове відшкодування в розмірі 7673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (), різницю покладених на сторони судових витрат, в розмірі 265 (двісті шістдесят п`ять) грн. 26 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.46-Б, оф.5, .

Суддя Б.С. Сердюк