ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6477/20 Справа № 212/1249/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 21 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 23 лютого 2004 року по 29 січня 2008 року працював на різних посадах ВАТ ЦГЗК, правонаступником якого є відповідач ПрАТ «ЦГЗК» де виконував роботи з організації виробничого процесу на дільницях шахти, забезпечував безпеку умов праці на підземних робочих місцях, вів контроль за якістю робіт і безпекою праці та 80% робочої зайнятості перебував безпосередньо на підземних дільницях, де підпадав під вплив пилу фіброгенної дії концентрацію вище гранично допустимої, що виникав внаслідок недосконалості технологічного процесу. В результаті чого, отримав професійне захворювання : хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 17 жовтня 2007 року було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% безстроково. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сухий приступоподібний кашель, біль у грудях, загальну слабкість, швидку втому, запаморочення, головний біль. Наявність даних негативних явищ в його житті свідчить що він зазнає моральних страждань, з вини відповідача він отримав хронічне професійне захворювання, що спричинило йому моральну шкоду яку він оцінює в 118075 грн, яку просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 40000грн. Також стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ЦГЗК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача 20 000 грн.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач на підприємстві відповідача працював лише 3 роки 9 місяців.

Судом не враховано роботу позивача на інших підприємствах до яких позивачем уже були заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Крім того позивач не визнаний особою з інвалідністю втрата професійної працездатності становить 25 %, а тому визначений розмір суми відшкодування моральної шкоди на думку скаржника є завищеним та таким , що не відповідає критеріям розумності і справедливості.

Судом не взято до уваги, що позивач був ознайомлений про наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, про право на пільги та компенсацію за роботу в таких умовах, проте позивач свідомо продовжував працювати, саме в шкідливих умовах праці.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що міститься в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 з 23 лютого 2004 року по 01 жовтня 2004 року пропрацював на посаді начальника дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому № 3 шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ ЦГЗК, з 01 квітня 2004 року по 23 березня 2005 року на посаді гірничого майстра дільниці № 3 в підземних умовах шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ ЦГЗК, з 23 березня 2005 року по 21 червня 2005 року на посаді гірничого майстра гірничо-капітальної дільниці № 24 шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ ЦГЗК, з 21 червня 2005 року по 04 січня 2007 року на посаді начальника гірничо-капітальної дільниці № 24 шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ ЦГЗК, з 04 січня 2007 року по 29 січня 2008 року на посаді заступника начальника дільниці гірничопідготовчих та начальних робіт № 25 шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ ЦГЗК, правонаступником вищевказаного підприємства є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Позивач переведений 29 січня 2008 року заступником начальника відділу капітального будівництва управління комбінату та 28 грудня 2015 року був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 31 липня 2007 ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання за діагнозом - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст. емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст.

На підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» проведено розслідування з приводу отримання хронічного професійного захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 за № 9 складеним 16 серпня 2007 року. В якому причиною професійного захворювання позивача на підприємстві відповідача в період 23 лютого 2004 року по 29 січня 2008 року, встановлено роботу в умовах впливу шкідливих факторів, умови праці а саме: запиленість повітря робочої зони, пил з вмістом вільного SIО2 від 10 до 70% в концентрації від 2,5 до 14, 8 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від Форми П-4 за № 9 складеним 16 серпня 2007 року.

За висновком МСЕК від 17 жовтня 2007 року серії ДНА-02 № 020399, позивачу ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ безстроково.

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я через отримане професійне захворювання (а.с. 14-22) .

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника позивача Гузєва І.Г. в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, 3 роки 9 міс., із загального стажу роботи відповідача на підприємствах зі шкідливими умовами 28 років 9 міс., відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 25%, безстроково, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди 40000 грн. відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: