Справа № 442/5640/14-ц
Провадження № 4-с/442/27/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області - Хомик А.П., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи : Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу неправомірними, скасування постанову державного виконавця щодо накладення штрафу,-

встановив:

14.08.2020 заявник звернулась до суду із скаргою про визнання дій державного виконавця Мачкур В.В. Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ЗМУМЮ щодо винесення постанови про накладення штрафу від 28.07.2020 у межах виконавчого провадження №62424496, скасувати постанову державного виконавця Мачкур В.В. Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ЗМУМЮ щодо накладення штрафу від 28.07.2020 у межах виконавчого провадження №62424496.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, тобто скарги на дії державного виконавця при примусовому виконання рішень суду по цивільним справам.

Так, на виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Львів) знаходиться виконавчий лист №442/5640/14-ц, виданий 16.05.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спільною земельної ділянкою - проїздом, що в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , звільнивши таку самовільно зайняту земельну ділянку, забрати металеву огорожу з земельної ділянки проїзду, що в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ( ВП №62424496)

28.07.2020 у виконавчому провадженні №62424496 державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Мачкур Веронікою Володимирівною при примусовому виконанні такого виконавчого листа на ОСОБА_1 накладено штраф за повторне невиконання рішення суду у розмірі 3400 грн. на користь держави.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що поняття «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

З урахуванням наведеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Тому суд, розглядаючи по суті вказану справу щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу в порядку цивільного судочинства, буде діяти не як суд, встановлений Законом, що є недопустимим.

На підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З дотриманням вимог ст.256 ЦПК України, слід роз`яснити особі, яка подала скаргу, що розгляд справи за поданою скаргою віднесено до юрисдикції адміністративних судів, визначених відповідно до правил предметної підсудності, що передбачена ст.20 КАС України, тобто окружному адміністративному суду.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1, ч.5 ст. 186, 260, 353 ЦПК України, ч.ч.1, 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи : Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу неправомірними, скасування постанову державного виконавця щодо накладення штрафу.

Роз`яснити особі, яка подала скаргу, що розгляд справи за поданою скаргою віднесено до юрисдикції адміністративних судів, визначених відповідно до правил предметної підсудності, що передбачена ст.20 КАС України.

Роз`яснити норму ч. 2 ст. 256 ЦПК України, відповідно до якої повторне звернення до суду в порядку цивільного судочинства з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П. Хомик