СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7506/18

пр. № 2/759/291/20

10 вересня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину-заповіту,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2018 р. позивач звернулася до суду з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину-заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 24.11.2014 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О., визнавши його недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємицею Ѕ частини квартири, що належала її матері. Інша Ѕ частина квартири належала дідові ОСОБА_4 , який за життя мав намір залишити майно у спадщину позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 дід помер. Позивач дізналась, що 24.11.2014 спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено у лікарні державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О., у посвідчувальному написі заповіту наявний запис про те, що заповідач перед підписанням заповіту прочитав його. Даний заповіт порушує права позивача на спадкування за законом, оскільки за життя дід висловлював бажання залишити нерухоме майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_2 , позивачу. Крім того, на момент укладення заповіту дід не міг прочитати заповіт через хворобливий фізичний стан, наявність вираженого больового синдрому, хвороби зору, при посвідченні заповіту порушено порядок його посвідчення. Даний заповіт є нікчемним, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 21.05.2018 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 12).

14.06.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує з підстав їх необгрунтованості та безпідставності, зазначає, що померлий ОСОБА_4 мав інвалідність 2 групи по зору, хворів на катаракту лівого ока, праве око було неушкодженим. У 2014 р. ліве око було проопероване, після чого зір покращився, він самостійно себе обслуговував, дивився телевізор, читав книги, розумів значення своїх дій та керував ними, під час укладення заповіту заповідач ставив підпис самостійно, прочитав зміст документу, порушення вимог законодавства щодо укладення заповіту, не було. Крім того, зазначає, у період, коли ОСОБА_4 перебував у лікарні, позивач жодного разу не провідала його, а тому їй не було відомо про стан спадкодавця. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності (т. 1 а.с. 18-22).

09.07.2018 позивач подала відповідь на відзив, зазначила, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, не відповідають фактичним обставинам справи. Дід хворів онкологічним захворюванням, мав хворе серце, патологію очей, погано бачив, з 2009 р. визнаний інвалідом ІІ групи, з 2014 р. стан його здоров`я швидко погіршувався. Позивач, на прохання діда, доставляла йому поштову кореспонденцію, газети та вголос читала, оскільки останній не міг прочитати зміст документів. Дід на праве око не бачив, зір лівого ока був слабким, у зв`язку з чим він не міг самостійно читати. У період часу з 08.11.2014 по 24.11.2014 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні. На момент укладення заповіту від 24.11.2014 спадкодавець мав хворобливий фізичний стан, наявний виражений больовий синдром, поєднаний з хворобою серця, а тому при нотаріальному оформленні заповіту порушено порядок його посвідчення. Родина позивача матеріально піклувалася про діда, сплачувала комунальні послуги, продукти харчування, лікування для останнього. Пропуск позовної давності не порушено.

Ухвалою суду від 10.09.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 111).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив.

Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву підтримали.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 149).

Відповідно до довідки від 12.12.2014, ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1962 р. по день смерті (т. 1 а.с. 156).

За вказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 157).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 24.11.2014, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_2 .

Заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. Заповіт записаний державним нотаріусом, зі слів ОСОБА_4 . До підписання заповіт прочитаний уголос заповідачем і власноручно ним підписаний у присутності державного нотаріуса. Особу його встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт складено та посвідчено в Київській міській клінічній лікарні №5, зареєстрований в реєстрі за №5-919 (т. 1 а.с. 152).

05.12.2014 Першою київською державною нотаріальною контрою здійснено реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за яким є ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 167).

З матеріалів спадкової справи (т. 1 а.с. 147-206) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись: син померлого ОСОБА_2 , онука ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 .

У матеріалах спадкової справи також наявний заповіт від 05.09.2014, яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_6 належну йому частину квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 175).

З наданої на вимогу ухвали суду від 18.01.2019 (т. 1 а.с. 57) медичної документації ОСОБА_4 вбачається, що з 26.01.2009 він був інвалідом ІІ групи загального захворювання, крім інших захворювань, мав зрілу катаракту правого ока, ускладнену катаракту лівого ока, глаукому очей, відшарування сітківки ока, неодноразово проходив стаціонарне лікування в очному відділенні, спостерігався періодично в окуліста, 08.05.2014 ОСОБА_4 проведено хірургічне втручання на лівому оці.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою померлого ОСОБА_4 , який їй особисто повідомляв, що не може прочитати листівку та просив її прочитати. На запитання суду повідомила, що їй не відомо, чи міг ОСОБА_4 читати в окулярах.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомив, що померлий неодноразово повідомляв про неможливість прочитати листівки, окуляри зір не покращували та не допомагали. При цьому, на запитання суду, свідок повідомив, що допомоги у ведені побутових справ, не потребував, самостійно ходив на прогулянки та на прийом до лікаря у його кабінет, при цьому свідок із квартири до лікарні його супроводжував.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право у силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

Судом встановлено, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми, визначені ст. 1247 ЦК України, - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та підписано заповідачем, який прочитав текст заповіту уголос до його підписання, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, державним нотаріусом роз`яснено заповідачу зміст ст.ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Підстав вважати складений 24.11.2014 заповіт нікчемним, не встановлено, на підтвердження заявлених вимог, позивач не надала суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні, а тому і відсутні підстави застосовувати наслідки нікчемності правочину.

Заявлене позивачем клопотання про призначення судово-медичної експертизи не переконало суд у необхідності, доцільності його задоволення, та лише призведе до затягування розгляду справи. При цьому, заперечень від позивача не надходило.

Допитані під час судового розгляду свідки також не навели переконливих обґрунтувань та свідчень того, що спадкодавець ОСОБА_4 мав значні проблеми із зором, які не давали можливості йому читати, ставити підпис на документах, самостійно себе обслуговувати.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 202, 203, 215, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину-заповіту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 20.09.2020.