Справа № 565/2183/18
Провадження № 2/565/111/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Алексейчик А.О.,

- позивачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Вараш Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 з такими вимогами: усунути їй перешкоди у здійсненні нею права власності, в тому числі користування своїм майном, квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Зазначені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 , проте фактично протягом тривалого часу з листопада 2016 року до теперішнього часу він у вказаній квартирі не проживає та не з`являється. Під час реєстрації за вказаною адресою відповідач повідомляв, що зазначена реєстрація його місця проживання є тимчасовою і при першій вимозі він зніметься із цієї реєстрації, однак на теперішній час він відмовляється це робити і неодноразові звернення до нього позивачки по телефону з вказаного приводу є марними. Шлюб, укладений між сторонами, розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року в справі №565/243/17. Згідно з твердженнями ОСОБА_1 вказана квартира належить їй на праві приватної власності, так як є спадщиною, отриманою нею на підставі заповіту після смерті її бабусі ОСОБА_3 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу №103047 від 08 листопада 2017 року. Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 обмежує її право власності на вказану квартиру, не дає можливості вільно розпоряджатися квартирою, вчиняти з цим майном будь-які правочини, пов`язані з його відчуженням. Покликаючись на ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч.1 ст.29, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150, 156 ЖК України, позивачка просить усунути зазначені перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги і просила суд їх задоволити. Позивачка зазначила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 з листопада 2016 року до теперішнього часу з власної ініціативи не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_1 ствердила, що протягом вказаного часу вона жодних перешкод у користуванні цим житлом відповідачу не чинила і ОСОБА_2 мав вільний доступ до цього житлового приміщення. Позивачка вказала, що відповідач фактично проживає в м.Луцьк, куди поїхав з власної волі. ОСОБА_1 пояснила, що з відповідачем має чотирьох спільних дітей, до яких ОСОБА_2 взагалі не приїжджає, їх життям не цікавиться та не сплачує присуджені аліменти на їх утримання.

Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, хоча у встановленому законом порядку був викликаний судом. Про причини неявки ОСОБА_2 суд не повідомив, відзиву проти позову та будь-яких заяв чи клопотань суду не надав.

Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень зі сторони позивачки, суд відповідно до ч.4 ст.223 і ч.1 ст.280 ЦПК України вирішив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, в результаті чого ухвалити заочне рішення.

Суд дослідив і оцінив вказані пояснення позивачки ОСОБА_1 , показання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також письмові докази справи в їх сукупності та взаємозв`язку, в результаті чого прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Такий висновок суду ґрунтується на наступних встановлених фактичних обставинах.

ОСОБА_1 власниця квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМІ 245623, посвідчене державним нотаріусом Вараської міської державної нотаріальної контори Ріцькою Г.І. 08 листопада 2017 року та зареєстроване за №594, свідчить, що на підставі заповіту, посвідченого Г.І.Ріцькою, державним нотаріусом Вараської міської державної нотаріальної контори Рівненської області 27 грудня 1994 року, зареєстрованого у реєстрі №ІХ-393, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її онука ОСОБА_1 (спадкова справа №90-2017), спадщина складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Право приватної власності на зазначене нерухоме майно (однокімнатна квартира) зареєстроване за позивачкою у Вараській міській державній нотаріальній конторі 08 листопада 2017 року згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103047448 від 08 листопада 2017 року.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року, ухваленим у справі №565/243/17, яке набрало законної сили 23 травня 2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 27 серпня 2006 року Боровненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис №2, розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. щомісячно, починаючи з 14 лютого 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області №4233/04 від 06 листопада 2018 року слідує, що місце проживання ОСОБА_2 колишнього чоловіка ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_4 надала суду показання, в яких вказала, що вона проживає по сусідству із позивачкою ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 , час від часу буває в гостях у позивачки. Із показань свідка ОСОБА_4 слідує, що колишній чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 з кінця 2016 року до теперішнього часу не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а лише значиться зареєстрованим за цією адресою. Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що відповідач з власної волі зробив свій вибір, залишив сім`ю та виїхав з м.Вараш Рівненської області, його нинішнє місце перебування їй невідоме. Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що позивачка самостійно виховує та доглядає четверо дітей без допомоги в цьому з боку їх батька ОСОБА_2 .

Факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 понад трьох років також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 , наданими в судовому засіданні. Свідок ОСОБА_5 зазначила, що позивачка є її рідною сестрою, вона часто приходить до ОСОБА_1 в гості, проте протягом вказаного періоду часу вона не бачила ОСОБА_2 та його речей у квартирі АДРЕСА_1 .

Жодних обставин, які б свідчили про наявність поважних причин відсутності відповідача у квартирі АДРЕСА_1 протягом останнього періоду часу понад один рік судом не встановлено. Докази, які б вказували про такі обставини, в матеріалах справи відсутні.

Позивачка ОСОБА_1 заперечує наявність домовленостей щодо зберігання за відповідачем права користування цим житлом на час його відсутності понад один рік.

Отже, системний аналіз даних, встановлених із досліджених судом доказів, беззаперечно свідчить про тривале непроживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2016 року до теперішнього часу. Відомостей про поважність причин непроживання відповідача понад один рік у вказаному житловому приміщенні суду не надано. Обставин, які б вказували про існування будь-якої домовленості між сторонами, або між відповідачем і попереднім власником цієї квартири ОСОБА_3 щодо користування ОСОБА_2 цим житлом, судом не встановлено.

За таких обставин, підстави для збереження права користування житловим приміщенням за відповідачем відсутні.

Отже, фактичні обставини вказують на наявність підстав для усунення ОСОБА_1 перешкод у здійсненні нею права власності на майно шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 150 ЖК Української РСР гарантовано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведених підстав позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно задоволити.

Норми права, що визначені ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР, на які покликається ОСОБА_1 у позовній заяві, в даному випадку застосуванню не підлягають, так як не регулюють спірні правовідносини сторін. Так, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , між сторонами не було укладено договору найму жилого приміщення, позивачка не є наймодавцем, а відповідач не є наймачем вказаного житла в розумінні ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР з врахуванням положень ст.ст.61, 63 ЖК Української РСР.

Враховуючи встановлені обставини, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 223, 259, 265, 280-282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права власності на майно шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

На заочне рішення суду відповідачем може бути подана до Кузнецовського міського суду Рівненської області письмова заява про його перегляд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів позивачкою з дня складення повного судового рішення, а відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява не була подана відповідачем, або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відкласти складення повного судового рішення на 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя О.І.Горегляд