Справа №701/371/20
Номер провадження2/701/203/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Селянсько (Фермерського) Господарства «Насіння» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання договору оренди землі.

На підставу своїх вимог спирається на те, що предметом даної позовної заяви є розірвання договору оренди землі №140 (без зазначення дати та року) укладеного між ОСОБА_2 , як орендодавцем з однієї сторони та СФГ «Насіння» в особі голови ОСОБА_3 , як орендаря з іншої сторони та який зареєстровано у відділі Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09.11.2012 за №04062.

Згідно Державного Акту серія ЧР №144878 від 09.09.2004 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0220 площею 3,6350 га., в адмінмежах Маньківської селищної ради, згідно розпорядження Маньківської районної державної адміністрації від 12.08.2004 року №266 власником земельної ділянки кадастровий №:02:002:0220 площею 3,6350 га., являвся ОСОБА_4 .

06.12.2010 Маньківською державною нотаріальною конторою №3386,3384 видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_5 і ОСОБА_2 .

Поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0220 площею 3,6350 га., між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не був виконаний та була передана в оренду СФГ «Насіння» як Ѕ від 3,6350 га., ОСОБА_2 , згідно договору оренди №140 без зазначення дати та кадастрового номеру земельної ділянки, без нотаріально посвідченої згоди співвласників на здачу в оренду вищевказаної земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за Законом від 22.09.2016, зареєстрованого в реєстрі за №2-1194, спадкова справа 338 за 2015 рік, посвідченого державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко М.Г., позивач згідно із ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем Ѕ (однієї другої) частки земельної ділянки площею 3,6351 га., що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0220. Відповідний запис внесено до спадкового реєстру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інша Ѕ частки даної земельної ділянки належить ОСОБА_5 .

До позивача перейшло право власності Ѕ (однієї другої) частки земельної ділянки загальною площею 3,6351 га., що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0220.

Під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо, що зазначена земельна ділянка в 2012 році була об`єктом договору оренди №140 (без зазначення дати та року укладення договору) між покійним батьком позивача, як орендодавцем з однієї сторони та СФГ «Насіння» в особі голови ОСОБА_3 , як орендаря з іншої сторони.

Ознайомившись із договором, позивач виявив, що згідно пункту 40 «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для розірвання договору».

20.12.2016 на ім`я голови СФГ «Насіння» ОСОБА_3 , позивачем було відправлено лист, в якому зазначено, що позивач повідомив про прийняття у спадок земельну ділянку, яка була об`єктом договору №140 укладеного між покійним батьком позивача та СФГ «Насіння» у особі голови ОСОБА_3 , п. 40 зазначеного договору визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи-орендаря є підставою для розірвання договору. З Листом позивач надав копії Свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2016 року та копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45172483 від 22.09.2016 року, якими повідомив про відсутність будь-яких обтяжень чи обмежень даної земельної ділянки. В листі позивач прохав, передати йому його земельну ділянку в користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідь, вимоги позивача щодо повернення земельної ділянки у його законне право власності були проігноровані.

19 лютого 2018 року позивачем було подано позовну заяву до Маньківського районного суду Черкаської області про визнання договору оренди №140 (без зазначення дати) недійсним (справа №701/162/18-ц). 15 квітня 2020 року позивач отримав Постанову Верховного суду від 26.02.2020 року про відмову визнати договір №140 недійсним, тобто договір оренди землі №140-дійсний.

Позивач зазначає, що договір оренди землі №140, укладений між ОСОБА_2 , як орендодавцем з однієї сторони та СФГ «Насіння», як орендарем і іншої сторони підлягає розірванню, оскільки поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0220 площею 3,6350 га., між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не був виконаний та був переданий в оренду СФГ «Насіння» як Ѕ від 3,6350 га., ОСОБА_2 , згідно договору оренди №140 без зазначення дати та кадастрового номеру земельної ділянки, без нотаріально посвідченої згоди співвласника ОСОБА_5 на здачу в оренду вищевказаної земельної ділянки. А інша Ѕ частина вказаної земельної ділянки розміром 3,6351 га., була передана в оренду СФГ «Насіння» дядьком позивача ОСОБА_5 Орендарю СФГ «Насінню», без нотаріально посвідченої згоди співвласника ОСОБА_2 .

Оскільки Ѕ частина вказаної земельної ділянки розміром 3,6351 га., перейшла до позивача по спадщині, а інша залишилася у користуванні дядька позивача, то позивач звернувся до ФОП ОСОБА_6 , із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки та останнім була виготовлена технічна документація. Внаслідок чого було здійснено виділ земельної ділянки та виділеній частині присвоєно новий кадастровий номер :03:002:0489 і позивач став одноосібним власником виділеної земельної ділянки. Дозвіл на поділ земельної ділянки було отримано від власника іншої половини земельної ділянки ОСОБА_5 .

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

На момент отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2016 земельна ділянка, кадастровий номер :02:002:0220 належала ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності по Ѕ частки у кожного.

Отже, внаслідок виділу частки із земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0220 утворилася нова земельна ділянка, кадастровий номер :03:002:0489, яка не являється об`єктом договору оренди, а тому не може перебувати в оренді у відповідача.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень земельна ділянка, яка належить позивачу, кадастровий номер :03:002:0489 не являється об`єктом оренди, отже офіційне підтвердження укладення договору оренди землі №140 відсутнє та як наслідок СФГ «Насіння» не має права на користування земельною ділянкою.

Положеннями ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач також зазначає, що з метою офіційного визнання і підтвердження укладення вищезазначеного договору та як наслідок виникнення права у СФГ «Насіння» на користування земельною ділянкою, такі відомості безумовно повинні були бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заяву на реєстрацію обтяжень СФГ «Насіння» не здійснив. Таким чином, у зв`язку з відсутністю реєстрації договору оренди землі №140 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно являє істотне порушення договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України), тому договір оренди №140 підлягає розірванню. Згідно Постанови Верховного суду від 26.02.2020 року (Справа №701/162/18-ц) про відмову визнати договір №140 недійсним встановлено, що договір оренди землі №140 дійсний.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Право власності позивач на успадковану земельні ділянку зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи умови договору оренди (пункт 40) положення статті 629 ЦК України і частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі», що настання обставин, визначених пунктом 40 договору оренди землі (перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи), є підставою для розірвання договору оренди землі за вимогою нового власника (спадкоємця) - позивача. Цю позицію висловив Верховний суд у справі №583/9/17 від 20.02.2019 року.

Позивач стверджує, що на підставі пункту 40 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для розірвання, тому договір оренди №140 підлягає розірванню.

Пунктом 28 Договору оренди №140 без дати визначено, що правом орендодавця являється своєчасного отримання орендної плати, а позивач з 2016 року не отримував орендної плати від СФГ «Насіння».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладання договору), істотними умовами договору оренди землі серед іншого є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини.

Також, договір № 140 не містить визначеного порядку здійснення орендної плати, що свідчить про недотримання істотних умов під час укладання договору та про порушення права позивача на належну оплату за оренду його земельної ділянки. В зазначеному договорі не визначено сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди та його частини, що також є порушенням істотних умов договору та суттєво порушує право власності позивача, гарантованого ст. 41 Конституції України, оскільки у разі випадкового пошкодження або знищення земельно ділянки чи її частини, у зв`язку з не визначенням даної умови при укладанні договору, позивач буде позбавлений права на відшкодування понесених майнових втрат.

Позивач вважає, що ищезазначені порушення є порушеннями істотних умов договору, встановлених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», невиконання умов передбачених договором оренди (ст. 32 Закону №161-XIV), а тому договір оренди землі №140 підлягає розірванню.

На даний час відповідач в законне користування вищезазначену земельну ділянку позивачу не передав, що змушує позивача звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що СФГ "Насіння" виконує всі умови визначені договором оренди землі та крім того просив застосувати строк позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини.

Договір оренди землі №140 (без зазначення дати та року) укладено між ОСОБА_2 , як орендодавцем з однієї сторони та СФГ «Насіння» в особі голови ОСОБА_3 , як орендаря з іншої сторони та який зареєстровано у відділі Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09.11.2012 за №04062. (а.с.20-21).

Згідно Державного Акту серія ЧР №144878 від 09.09.2004 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0220 площею 3,6350 га., в адмінмежах Маньківської селищної ради, згідно розпорядження Маньківської районної державної адміністрації від 12.08.2004 року №266 власником земельної ділянки кадастровий №:02:002:0220 площею 3,6350 га., являвся ОСОБА_4 . (а.с.8).

06.12.2010 Маньківською державною нотаріальною конторою №3386,3384 видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_5 і ОСОБА_2 (а.с.9).

Поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0220 площею 3,6350 га., між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не був виконаний та була передана в оренду СФГ «Насіння» як Ѕ від 3,6350 га., ОСОБА_2 , згідно договору оренди №140 без зазначення дати та кадастрового номеру земельної ділянки, без нотаріально посвідченої згоди співвласників на здачу в оренду вищевказаної земельної ділянки. (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за Законом від 22.09.2016, зареєстрованого в реєстрі за №2-1194, спадкова справа 338 за 2015 рік, посвідченого державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко М.Г., позивач згідно із ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем Ѕ (однієї другої) частки земельної ділянки площею 3,6351 га., що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0220.(а.с.10).

До позивача перейшло право власності Ѕ (однієї другої) частки земельної ділянки загальною площею 3,6351 га., що розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0220.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що підставою до розірвання даного договору на його думку є те що поділ земельної ділянки при передачі в оренду між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не був виконаний, змінився кадастровий номер земельної ділянки в зв"язку з поділом земельної ділянки вчиненим позивачем, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи (п.40), не визначення сторонами при укладенні договору сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди та його частини, не виконання належним чином умови договору оренди землі щодо сплати орендної плати та відсутність державної реєстрації договору оренди землі.

Щодо підстави розірвання договору оренди землі №140 на яку посилається позивач, а саме те що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (п.40), суд зазначає наступне.

Оглянувши в судовому засіданні три примірники договору оренди землі №140 (без заначення дати і року), судом встановлено, що зокрема п. 40 вказаного договору оренди землі № 140 ( без зазначення дати і року) має різний фактичний зміст, що не дає можливості до однакового тлумачення п.40 даного договору, а саме:

- п.40 договору оренди землі № 140 (без зазначення дати і року) наданого відділом у Маньківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору;

- п. 40 договору оренди землі № 140 (без зазначення дати і року) у примірнику позивача, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору;

- п. 40 договору оренди землі № 140 (без зазначення дати і року) у примірнику відповідача, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов розірвання договору.

Також судом встановлено, що при укладенні договору оренди землі застосовано типовий договір оренди землі, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.14 № 220.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.14 № 220 затверджено Типову форму договору оренди землі, умовами якої передбачено, що питання які згідно Закону України «Про оренду землі» мають альтернативний характер визначаються умовами договору оренди землі і здійснюються шляхом закреслення непотрібного у примірнику типової форми договору, підписаної сторонами.

Згідно типового договору оренди землі редакція п. 40 є слідуючою: "Перехід права власності на орендовану земельну ділянку (орендовані земельні ділянки) до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є (не є) (непотрібне закреслити) підставою для зміни умов або розірвання договору.

Право на орендовану земельну ділянку (орендовані земельні ділянки) у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить (не переходить) (непотрібне закреслити)до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку (ці земельні ділянки) разом з орендарем", що є іденитчною до редакції типової форми договору оренди землі.

Тобто вбачається, що примірник наданий відділом у Маньківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, містить редакцію п. 40 договору як: "Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору", що свідчить проте, що даний пункт договору має альтернативний характер, проте шляхом закреслення непотрібного у примірнику типової форми договору підставу до розірвання чи не розірвання договору не визначено.

Даний договір оренди землі №140 на час судового розгляду є дійсним, що дає суду підстави вважати, що сторони укладаючи даний договір погодили всі істотні умови договору, а оскільки п. 40, який містить альтернативний характер, не містить погодженої сторонами підстави до розірвання чи не розірвання договору, то суд вважає даний пункт договору як сторонами не погоджений і таким що в даному випадку не містить істотних умов договору.

Примірники договору оренди землі №140 які надані сторонами, суд в частині тлумачення п. 40 догорвору ставить під сумнів, оскільки вони суперечать один одному та примірнику який зберігається у Держгеокадастрі. Даний сумнів суд обгрунтовує тим, що сторони мали доступ до своїх примірників, що не виключає можливості внесення будь-яких непогоджених виправлень до п. 40 договору.

Аналізуючі вищевикладене суд приходить до висновку, про відсутність підстав до розірвання догору оренди землі №140 з підстави зазначеної позивачем як перехід права власності, оскільки як було встановлено дана підстава не була належним чином погоджена стронами при укладненні договору.

Не визначення сторонами при укладенні договору сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди та його частини, суд не вважає в даному випадку порушенням істотних умов договору, що слугує підставою до розірвання договору, оскільки даний договір є дійсним, а вразі нанесення чи спричинення будь-якої шкоди земельній ділянці відповідальніть буде наступати у встановленому законодавством порядку щодо відшкодування шкоди завданої майну.

Щодо підстави розірвання договору оренди землі №140 на яку посилається позивач, а саме те що відповідачем не виконувалися належним чином умови договору оренди землі щодо сплати орендної плати, то дане твердження позивача не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується як матеріали справи так і поясненнями самих сторін в судовому засіданні.

Згідно списку СФГ"Насіння" на отримання орендної плати за 2016 р. вбачається, що ОСОБА_2 оддержав орендну плату, що підтверджується підписом (а.с.67-68)

Відповідно до відомості Селянського (фермерського) господарства «Насіння» від 15 серпня 2017 року - нарахування паїв №Н, ОСОБА_1 отримав грошові кошти, нараховані згідно договору оренди землі, що підтверджується його підписом (а.с.69-70).

Представник відповідача в судовому засіданні заначив, що позивач з метою створення іншої підстави для розірвання договору, а саме - систематична несплата орендної плати, яка є беззаперечною підставою для розірвання договору, на пропозицію отримати належні йому кошти відповідав відмовою, тому відповідачем на виконання умов договору про сплату орендної плати, у зв`язку з відмовою Відповідача отримувати готівкові кошти, 26.12.2018 та 11.12.2019 поштовим зв`язком були направлені на адресу позивача відповідним чином нараховані грошові кошти.

Дана обставина підтверджується фіскальними чеками ПАТ «Укрпошта» (а.с.76-78).

Судом встановлено, що відповідач неодноразово перераховував орендну плату позивачу, через ПАТ «Укрпошта», проте позивач відмовився отримувати перераховані кошти, що підтверджується інформацією, зазначеною у платіжних дорученнях банку про повернення невиплачених коштів. Зокрема у платіжних дорученнях від 09.01.2020 зазначено відмова від отримання, від 31.01.2019 - у зв`язку з закінченням терміну чинності. Дана обставина підтверджується платіжними дорученнями №66 від 31.01.2019, №1238 від 09.01.2020, №1239 від 09.01.2020, №1240 від 09.01.2020, №1237 від 09.01.2020 (а.с.71-75).

Нарахування орендної плати також підтверджується сплатою відповідачем необхідних податків за отримання позивачем відповідних прибутків. Дана обставина підтверджується податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (а.с.79-96).

Згідно листа позивача на адресу відповідача від 23.11.2018 р., зазаначено, що позивач відмовляється від отримання орендної плати (а.с.123)

Щодо підстави розірвання договору оренди землі №140 на яку посилається позивач, а саме те що договір підлягає до розірвання в зв"язку з відсутністю державної реєстрації, дане твердження підтвердження в судовому засіданні також не знайшло та спростовуються наступним.

Станом на 09 листопада 2012 року державна реєстрація договорів оренди землі здійснювалась в порядку затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.1988р. №2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі». Факт державної реєстрації договорів оренди реєструвався у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі та засвідчувався відповідними записами на договорі та завірявся гербовою печаткою. Реєстрація договорів у Державному реєстрі речових прав розпочалася лише з 01.01.2013 року.

16 березня 2010 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року № 1878- VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону № 161-XIV виключені, а ст. 6 доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI встановлено, що до 1 січня 2012 року (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів».

Посилання позивача на те, що ним було проведено виділ земельної ділянки та їй присвоєно інший кадастровий номер і це є підставою для розірвання договору оренди землі не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Необхідно зазначити, що поділ земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера з послідуючою державною реєстрацією, про яке веде мову Позивач, проведено протиправно, в супереч вимогам закону.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19.11.2019 у справі №701/399/19 за позовом СФГ «Насіння» до ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, площею 1,81755 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер :03:002:0489, а також зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області відновити державну реєстрацію земельної ділянки, площею 3,6351 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер :02:002:0220 (а.с.56-59)

Дана обставина підтверджується рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19.11.2019 у справі №701/399/19, та постановою Черкаського апеляційного суду від 24.06.2020 р. згідно якої рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд вирішуючи даний спір керується наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч. 1, п. 7 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

За правилами абз. 12 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Абзацом 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.14 № 220 затверджено Типову форму договору оренди землі, умовами якої передбачено, що питання які згідно Закону України «Про оренду землі» мають альтернативний характер визначаються умовами договору оренди землі і здійснюються шляхом закреслення непотрібного у примірнику типової форми договору, підписаної сторонами.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, ст.ст. 125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Щодо посилання представника відповідача стосовно застосуванню до даних правовідносин позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 про існування договору оренди землі №140 дізнався в момент прийняття спадщини, а саме 22.09.2016 р. і даний факт сторонами визнається. 19.02.2018 р. позивачем було подано до суду позов про визнання даного договору недійсним. По даному позову було винесено рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18.02.2019 р., постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15.05.2019 р. та постанову Верховного суду від 26.02.2020 р. Даний позов позивачем був поданий 24.04.2020 р. Тобто вбачається, що позивач звернувся з вимогою про захист свого цивільного права 19.02.2018 р. в межах трьох річного строку і протягом періоду з 19.02.2018 р. по час подання даного позову - 24.04.2020 р. позивач намагався як він вважав відновити своє порушене право.

Аналізуючи вищевикладене суд не вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому в даній справі позовна давність не підлягає до застосування.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав до розірвання договору оренди землі №140 з підстав зазначених позивачем, оскільки останні не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються матеріалами справи та обставинами встановленими під час судового розгляду, в зв"язку з чим позовні вимог не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 626-629, 638, 651, 1225 ЦК України, ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст. 13, 31, 32 Закону України "Про оренду землі", суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Селянсько (Фермерського) Господарства «Насіння» про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текскт рішення виготовлений 25.09.2020 р.

Суддя І.Д.Калієвський