Справа № 943/2164/19 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1069/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коченаш Юлії Констянтинівни на рішення Буського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року, постановлене в складі головуючого судді Журибіди Б.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Буського районного суду від 31 травня 2011 року, справа №2-425/2011 р., шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , позивач змінив ім`я з « ОСОБА_3 на « ОСОБА_4 » ОСОБА_5 . Згідно судового наказу Буського районного суду від 12.09.2019 року, справа № 943/1598/19, сплачує аліменти в користь відповідачки на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На підставі вказаного судового наказу державним виконавцем Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60079853. 05 листопада 2019 року він отримав розрахунок заборгованості по аліментах, з якого вбачається, що сума аліментних стягнень, яку нараховує державний виконавець становить 2077, 00 грн. щомісячно, яка є надто високою. Вказує на те, що не може працевлаштуватися, оскільки вимушений здійснювати догляд за бабцею ОСОБА_7 , яка є особою похилого віку, що досягла 80-річного віку. Має на своєму утриманні дружину ОСОБА_8 та двох дітей, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дружина не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за малолітнім сином ОСОБА_11 , до досягнення ним трьохрічного віку. З врахуванням приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2 027, 00 гривень, з 1 липня 2 118, 00 гривень, з 1 грудня 2 218, 00 гривень. Отже, державний виконавець стягує з позивача 100 відсотків прожиткового мінімуму. З урахуванням наведеного просить суд змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього за судовим наказом, виданим Буським районним судом Львівської області від 12.09.2019 року та стягувати аліменти на утримання дочки від першого шлюбу в твердій грошовій сумі в розмірі 1 100, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач ОСОБА_12 в особі адвоката Коченаш Ю.К. оскаржив таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду.

В обґрунтування вимог покликається на те, що провадження у справі відкрито з порушенням вимог ст. 187 ЦПК України, більш як через два місяці. Висновки суду про те, що позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою, і його матеріальний стан є задовільним та стабільним не підтверджуються жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях. Копії документів надані відповідачкою до справи, долучено судом з порушенням норм процесуального прав, оскільки такі не були подані до початку як підготовчого так і судового засідання, копії таких не надсилались позивачу. Про їх наявність стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами справи 28 лютого 2020 року після прийняття судом оскаржуваного рішення. Окрім того, долучені до матеріалів справи копії документів належним чином не завірені, проте всупереч вимогам п.2 ст.95 ЦПК України, прийняті судом до уваги як належний та допустимий доказ.

З посиланням на вимоги ст. 184 СК України вважає, що позивач маючи нерегулярний, мінливий дохід, має право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження з огляду на мінливість життєвих обставин. Зокрема вказує, що ОСОБА_1 хворіє та проходить амбулаторне лікування у Буській ЦРЛ, діагноз після травматичний деформуючий артроз правого колінного суглоба 2 ступеня з больовим синдромом. Позивач отримав травму коліна, ще у 2015 році. Враховуючи вказане захворювання не має змоги постійно працевлаштуватися, а тому є безробітним.

Просить рішення Буського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року скасувати та постановити нове, яким змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такого не спростовують, підстав для скасування рішення відсутні.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Буського районного суду Львівської області від 31.05.2011 року розірвано.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого та зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 01 від 30.01.2016 року, позивач змінив ім`я з « ОСОБА_3 на « ОСОБА_4 (а.с. 8).

За час подружнього життя у сторін народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 , повторно виданим 19.12.2007 року (а.с. 11).

12.09.2019 року Буським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки по справі, аліментів на доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, прочинаючи з 23.08.2019 року, до дня досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

Згідно постанови начальника Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 16.09.2019 року, виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 60079853 з виконання вказаного вище судового наказу (а.с. 16).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 05.11.2019 року, складеного державним виконавцем, позивачу розраховано суму аліментів в розмірі 2 077, 00 гривень, що складає 1/4 частки доходу, які повинен сплачувати щомісячно, та визначається виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Заборгованість по аліментах, станом на 05.11.2019 року, складає 8 310, 00 гривень (а.с. 18).

Як вбачається з свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого Відділом ДРАЦС Буського РУЮ Львівської області, позивач вдруге одружився 15 травня 2012 року з ОСОБА_8 , про що зроблено актовий запис № 24 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача з другою дружиною народився син ОСОБА_9 , актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

Також у дружини позивача є дитина від першого шлюбу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Відповідач також вдруге одружилась, що вбачається з свідоцтва серії НОМЕР_5 від 22.12.2017 року, актовий запис № 133, та в другому шлюбі народила ІНФОРМАЦІЯ_5 доньку ОСОБА_14 (свідоцтво серії НОМЕР_6 від 28.01.2020 року), перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку.

Крім того, її чоловік ОСОБА_15 сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу, ОСОБА_16 , 2004 року народження в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, прочинаючи з 16.03.2018 року, до дня досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Аналогічні положення містяться в частині п`ятій статті 183 СК України.

Як зазначено в частині сьомій статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, або такий може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу, у разі його видачі відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункти 4 та 5 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами (правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від: 15 січня 2020 року у справі № 554/325/16-ц (провадження № 61-20049св19) та 26 лютого 2020 року у справі № 523/5464/19 (провадження № 61-21155св19).

Однак, подаючи в такому випадку позов про зменшення розміру аліментів, боржник не вправі ініціювати у ньому також питання про зміну способу стягнення аліментів, адже таке право, в силу приписів абзацу 2 частини третьої статті 181 ЦПК України, належить виключно одержувачу аліментів (правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19).

При цьому, вирішуючи справу за позовом боржника (платника аліментів) про зменшення розміру аліментів, після видачі судом наказу про їх стягнення у частці від заробітку (доходу), суд повинен керуватися в першу чергу положеннями статті 192 СК України, та субсидіарно положеннями статті 182 цього Кодексу.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що наявність у позивача на утриманні матері, а також сина від другого шлюбу, а також доньки його дружини від першого шлюбу, і самої дружини, яка знаходиться у декретній відпустці, саме по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що на момент винесення судового наказу від 12 вересня 2019 року ці обставини вже існували і це не є новими обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

Крім того, позов пред`явлено до суду рівно через два місяці після видачі судового наказу, тобто через незначний період часу, не надано докази, що саме після видачі судового наказу у позивача відбулися зміни, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зміни способу та зменшення розміру аліментів, зокрема, через неспроможність позивача сплачувати аліменти у визначеному у судовому наказі розмірі є належним чином вмотивованими, вірно враховано наведені вище фактичні обставини справи.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача, як юридично неспроможні про можливість за його позовом змінити спосіб стягнення з нього аліментів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення - немає.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 24 вересня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 адвоката Коченаш Юлії Констянтинівни залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.