Справа № 645/3284/20
Провадження № 2/645/1495/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Шарка О.П

секретаря судових засідань Христенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути заборгованості за опалення та гарячу воду в сумі 3940 грн. 77 коп. за період з

листопада 2015 року по квітень 2016 року та 3% річних у розмірі 296 грн. 04 коп. і інфляційні витрати у розмірі 1326 грн. 46 коп., за період з липня 2016 року по грудень 2018 року.

В обгрунтування позову зазначив, що між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» далі за текстом «Заявник» та ОСОБА_2 було укладено договір від 12.11.2015 № 3745 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1 цього договору. Виконавець зобов`язується своєчасно надавати

споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Згідно з п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та

гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. В порушення вимог чинного законодавства Боржник несвоєчасно та не в повному обсязі виконав зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується Відомістю нарахування і оплати за теплову енергію. У зв`язку з несплатою послуг, які були надані Заявником, у Споживача виникла заборгованість перед Заявником у розмірі 3940 грн. 77 коп., що утворилась за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року. Враховуючи лист Верховного суду України № 62-97р від 03.04.97 «Рекомендації

відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді содових справ» розрахунок 3% річних та індексу інфляції складає: -розрахунок 3% річних з липня 2016 року по грудень 2018 року на суму заборгованості

складає: 3940,77 грн.(сума боргу)*3*914(кількість днів прострочення)/365/100 = 296,04 грн.; -розрахунок індексу інфляції з липня 2016 року по грудень 2018 року складає:

99,9%*99,7%* 101,8%* 102,8%* 101,8%* 100,9%* 113,7%* 109,8% = 133,66% - це індекс інфляції за вказаний період. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції (3940,77 грн.* 133,66% / 100%) = 5267,23 грн. Тобто сума інфляційних втрат (5267,23 грн. - 3940,77 грн.) = 1326,46 грн.Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалою від 20.02.2019 року по справі 645/802/19 було відмовлено у видачі судового наказу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначила, що підприємство позивача їй жодних послуг не надавало, оскільки квартира АДРЕСА_2 є новобудовою, в зазначений позивачем час у позовній заяві там ніхто не мешкав, в квартирі навіть не було батарей, жодних квитанцій про заборгованість за надані послуги від позивача вона не отримувала..

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході судового розгляду встановлено, що між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» далі за текстом «Заявник» та ОСОБА_2 було укладено договір від 12.11.2015 № 3745 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 цього договору. Виконавець зобов`язується своєчасно надавати

споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.

За змістом ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2019 року відмовлено Приватному акціонерному товариству «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» у видачі судового наказу.

З наданої позивачем відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу вбачається, що за період з листопада 2015 року по квітень 2015 року у відповідача утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі у розмірі 3940 грн. 77 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідачем у ході судового розгляду клопотань про застосування до позовних вимог строку позовної давності не надходило.

Окрім того, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи лист Верховного суду України № 62-97р від 03.04.97 «Рекомендації

відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді содових справ» розрахунок 3% річних та індексу інфляції складає: -розрахунок 3% річних з липня 2016 року по грудень 2018 року на суму заборгованості

складає: 3940,77 грн.(сума боргу)*3*914(кількість днів прострочення)/365/100 = 296,04 грн.; -розрахунок індексу інфляції з липня 2016 року по грудень 2018 року складає:

99,9%*99,7%* 101,8%* 102,8%* 101,8%* 100,9%* 113,7%* 109,8% = 133,66% - це індекс інфляції за вказаний період. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції (3940,77 грн.* 133,66% / 100%) = 5267,23 грн. Тобто сума інфляційних втрат (5267,23 грн. - 3940,77 грн.) = 1326,46 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, вимога позивача щодо стягнення з останніх три відсотки річних та інфляційних втрат є законною та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 247, 259, 263-265, 281, 282, 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» вул. Грицевця, буд. 29, м. Харків, 61172 (р/р НОМЕР_2 в АТ «Банк «Грант» МФО 351607, ) заборгованість за опалення та гарячу воду в сумі 3940 грн. 77 коп. за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року та 3% річних у розмірі 296 грн. 04 коп. і інфляційні витрати у розмірі 1326 грн. 46 коп., за період з липня 2016 року по грудень 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЦЕНТР РОГАНСЬКОГО ПРОМВУЗЛА» вул. Грицевця, буд. 29, м. Харків, 61172 (р/р НОМЕР_2 в АТ «Банк «Грант» МФО 351607, ) судовий збір у розмірі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: