ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1400/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4773/20 Категорія: 331500000 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.06.2020 (ухвалене о 16 год. 28 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 25.06.2020, суддя в суді першої інстанції Токова С.Є.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду у травні 2020 року із заявою про видачу обмежувального припису, якою просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: протягом шести місяців заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 ; протягом шести місяців заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з заявником або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; протягом шести місяців заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань 500 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою заявника; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 або особистою приватною власністю постраждалої особи ОСОБА_1 .

В обґрунтування вказано на те, що у заявника з його колишньою дружиною виник спір щодо будинку, в якому він проживає та який є його єдиним житлом. Необхідність обмежувального припису полягає в тому, що ОСОБА_2 здійснює на заявника психологічний тиск, вимагає продажу будинку, без згоди співвласника вселила до кімнати двох чоловіків на підставі договору оренди. Примушує заявника до виселення, погрожуючи насиллям та створенням нестерпних умов проживання в будинку. Цими діями вона намагається позбавити його житла, вдаючись до психологічного та фізичного насилля.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.06.2020 вимоги заяви у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що заявником не надано доказів для обґрунтованого висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заявник подав 23.07.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити вимоги його заяви. В обґрунтування вказано доводи, аналогічні викладеним у заяві в суд першої інстанції, та на те, що суд розглянув справу формально, не дослідив подані докази, зокрема, відеоматеріали. Скаржник вважає, що суд надав перевагу праву власності кривдника на майно, проігнорувавши такі ж права у заявника. Видача обмежувального припису є єдиним способом захисту від кривдника. Суд не врахував, що спір про поділ майна подружжя ще не вирішено.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа пояснила, що вона є інвалідом 2-ї групи, та не може за станом здоров`я вчиняти насилля проти фізично здорової особи чоловічої статі, всі його твердження щодо вчення нею відносно ОСОБА_1 різних правопорушень є такими, що не підтверджені належними доказами, оскільки її жодного разу не було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за такі дії. Натомість, наразі в провадженнні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває на розгляді кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.122 КК України, у якій вона є потерпілою особою. Тому просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 24.04.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2015 розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою.

Рішенням Соснівського районного суду від 05.02.2019 визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок під літ. «Ж-2» по АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1 / 2 його частину, визнано право власності на 1 / 2 частину майна загального вжитку та автомобілі Mitsubishi Pajero та Hyundai Accent, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 / 2 частину вартості автомобіля «DAEWOO LANOS», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 - 32920 грн.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 15.05.2019 вказане рішення Соснівського районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів удаваними, поділ майна подружжя відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. Визнаано за ОСОБА_2 право власності на 29/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 53/100 часток домоволодіння за даною адресою, а також визнано за сторонами право власності на земельну ділянку - ОСОБА_2 -119,4 кв.м., ОСОБА_1 194,8 кв.м., визнано по 1 / 2 ідеальній частці на речі домашнього вжитку.

Це судове рішення набрало законної сили.

Як зазначив заявник, після розірвання шлюбу, він постійно проживає в будинку АДРЕСА_2 . Це його єдине житло. Однак його колишня дружина здійснює по відношенню до нього психологічний та фізичний тиск, вимагає продажу будинку та погрожує виселенням, вселила квартирантів у будинок, в якому мешкає заявник, псує двері у його кімнаті, заподіює йому тілесні ушкодження, що обумовило звернення з цією заявою про видачу обмежувального припису до суду.

Існування цих обставин заявник доводить витягами з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 21.02.2020, 11.04.2020 та довідками про результатами розгляду його звернень до Черкаського відділу поліції від 30.11.2019, 20.02.2020.

Заявник вказує на заподіяння кривдником йому тілесних ушкоджень внаслідок яких він перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» з 12.04.2020 по 23.04.2020, що підтверджується довідкою відповідного лікувального закладу.

Також заявник стверджував, посилаючись на наданий суду відеозапис, про вчинення відносно нього домашнього насильства.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 вказаного закону домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 цього ж закону передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Відповідно до частини третьої статті 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частинами 1, 2 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Із системного аналізу викладених норм права слідує, що обмежувальний припис може застосовуватися судом відносно кривдника якщо при судовому розгляді буде встановлено існування сукупності таких обставин:

- доведеність того, що одна особа (кривдник) стосовно іншої особи (жертви) вчинила домашнє насильство;

- вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства;

- настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Такі висновки узгоджуються з правової позицією ВС у справі №756/2072/18 від 21.11.2018.

Крім того, у постанові ВС від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Враховуючи вказане нормативно-правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи обставини, а саме те, що заявник проживає окремо від заінтересованої особи, яка з повнолітньою дитиною сторін мешкає за іншою адресою, конфлікти між сторонами мають місце з приводу реального поділу спільного майна, щодо якого судом розглядається спір, заявником не доведено, що кривдник щодо нього вчиняє такі дії, які можуть поставити в дійсну небезпеку заявника, адже сукупність зібраних доказів свідчить про те, що існує загроза життю чи здоров`ю заявника від дій ОСОБА_2 .

При цьому самі по собі факти звернення заявника до правоохоронних органів за відсутності відповідних рішень про притягнення до відповідальності винних осіб не можуть підтверджувати наявність протиправних дій зі сторони ОСОБА_2 щодо заявника. Спір щодо розпорядження спільним майном також не свідчить про існування небезпеки щодо заявника.

Надані заявником медичні документи не засвідчують, що тілесні ушкодження у заявника виникли саме внаслідок дій з боку ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення даних правопорушень, що ним при апеляційному розгляді не спростовується.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд розглянув справу формально, не дослідив подані докази, зокрема, відеоматеріали, адже при розгляді справи в суді першої інстанції оцінку отримали всі докази, представлені заявником в обґрунтування своїх вимог про видачу обмежувального припису.

Доводи скаржника про те, що суд надав перевагу праву власності кривдника на майно, проігнорувавши такі ж права у заявника, слід відхилити, оскільки основною підставою для відмови у винесенні обмежувального припису за обставин цієї справи слугувала відсутність доведення заявником того, що ОСОБА_2 продовжить вчиняти щодо заявника протиправні дії, які можуть спричинити настання в нього тяжких або особливо тяжких наслідків.

При цьому слід врахувати, що сторони проживають окремо, що свідчить про те, що право власності заявника як і його право на житло не може зазнавати суттєвих втручань з боку ОСОБА_2 , які б свідчили про настання тяжких наслідків для заявника.

Доводи скаржника у справі про те, що видача обмежувального припису є єдиним способом захисту від кривдника та про те, що спір про поділ майна подружжя ще не вирішено, у аспекті викладеного вище на доводять існування обставин, які є підставою для винесення обмежувального припису, а саме настання тяжких наслідків для заявника від дій ОСОБА_2 , про які йдеться у заяві.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.06.2020 у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - залишити без змін.

Судові витрати по справі за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законом.

Повну постанову складено 19.08.2020.

Суддя-доповідач

Судді