Провадження № 22-ц/812/356/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Провадження № 22-ц/812/247/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Миколаїв

справа № 477/875/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

про відшкодування шкоди

за апеляційними скаргами

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Семенюк Ольги Григорівни та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, ухвалене 20 листопада 2019 року суддею Полішко В.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 2 грудня 2019 року),

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками скоєння злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, ОСОБА_1 звернулась з цивільним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що 22 червня 2017 року на автодорозі М-14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з вини водія автомобіля марки «Subaru Outback», д/з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 сталось зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», д/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона, як пасажир автомобіля марки «ВАЗ-2107», отримала тяжкі тілесні ушкодження, пройшла тривалий та вартісний процес лікування, перенесла численні операції та продовжує отримувати необхідну медичну допомогу. Значне погіршення стану здоров`я заподіяло її майнову шкоду, яка складається з витрат, пов`язаних з лікуванням, організацією свого життя та захистом своїх інтересів; а також фізичні та душевні страждання через нестерпний тривалий фізичний біль, необхідність постійного лікування з оперативним втручанням, потребу стороннього догляду, неможливість продовжувати звичайний спосіб життя, відчуття власної неповноцінності та відчаю. Додаткову моральну шкоду їй завдає байдуже ставлення відповідача до наслідків скоєного ним злочину.

Посилаючись на доведеність вини ОСОБА_2 у заподіяння їй шкоди, та збільшивши розмір позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з нього 128 430,06 грн. майнової та 2 000 000 грн. моральної шкоди (а.с.8-10 том1).

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 1 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Від призначеного покарання ОСОБА_4 звільнено за Законом «Про амністію у 2016 році». За цивільним позовом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 128 430 грн. майнової та 800 000 грн. моральної шкоди (а.с.39-44 том 1).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року вирок суду першої інстанції в частині цивільних позовів скасовано, і в цій частині кримінальне провадження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с. 45-49 том 1).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі (а.с. 158 том 1).

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала позов в порядку цивільного судочинства (нова редакція) до ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Арсенал страхування», в якому, посилаючись на ті ж обставини, а також наявність обов`язків страхувальника, просила стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» 148 414 грн. майнової шкоди, а з ОСОБА_2 - 5 000 000 грн. моральної шкоди (а.с. 174-179 том 1).

Зменшивши розмір вимог щодо майнової шкоди, в тому числі з урахуванням виплаченого страхового відшкодування (61 399,34 грн.), ОСОБА_1 просила стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» 69 383,11 грн. майнової шкоди (а.с. 63 том 2).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника, вимоги ОСОБА_1 не визнав (а.с. 220-223 том 1). Наполягаючи на відмові в позові, відповідач посилався також на значно завищений розмір відшкодування моральної шкоди, а також наявність вини водія автомобіля марки «ВАЗ-2107» та самої позивачки, оскільки на момент зіткнення вона не використовувала ремінь безпеки.

У відзиві на позов представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вимоги позивачки не визнав (а.с. 194-197 том 1). Страховик зазначав, що у червні 2019 року компанія виконала свій обов`язок страховика в повному обсязі та виплатила позивачці 61 399 грн. страхового відшкодування, в тому числі 58 475,56 грн. шкоди, пов`язаної з лікуванням, та 2923,78 грн. відшкодування моральної шкоди (5%). При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, страховик виходив з належно оформлених та доведених витрат ОСОБА_1 на лікування, які за висновком лікаря-експерта страховика складають 116 951,11 грн.; а також врахував положення статей 1188, 1189, 1190 ЦК щодо відповідальності обох водіїв автомобілів перед третьою особою та визнав розмір страхового відшкодування у частці, яка відповідає кількості відповідальних осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди визначався відсотками від розміру страхового відшкодування шкоди здоров`ю, як то передбачено законом (5%).

У відповіді на відзив ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», представник позивачки виклав свою оцінку тлумачення страховиком положень закону, не погодився з посиланням компанії на недоведеність частини витрат на лікування та застосуванням страховиком принципу поділу цих витрат на кількість володільців транспортних засобів, які є учасниками пригоди, при конкретних обставинах (а.с. 214 том 1).

У запереченні на відповідь представника позивача, представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» ще раз підкреслив, що шкоду ОСОБА_1 завдано спільними сукупними діями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому незалежно від наявності вини, кожен з них є відповідальною особою за шкоду, заподіяну пасажиру. Оскільки ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» несе відповідальність лише стосовно одного з водіїв - ОСОБА_2 , то це впливає на розмір страхового відшкодування.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_1 стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 63 956, 01 грн. майнової шкоди та з ОСОБА_2 - 1 000 000 грн. моральної шкоди. На користь держави з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» стягнуто 708,31 грн. судового збору, з ОСОБА_2 - 15 000 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведені підстави відповідальності як відповідача ОСОБА_2 за нормами цивільного законодавства, так і страховика ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обставин, які би вплинули на обсяг відповідальності відповідачів, а саме підстави відповідальності ОСОБА_3 та самої потерпілої ( ОСОБА_1 ), судом не встановлено. При визначенні розміру майнової шкоди суд виходив з обґрунтованості витрат позивачки на лікування в розмірі 124 102,35 грн., витрат на послуги перекладача -1953 грн., а, враховуючи виплату страхового відшкодування в розмірі 61 399,34 грн., стягнув із страховика різницю - 63 956,01 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. суд виходив з тяжкості тілесних ушкоджень, численних операцій, перебування ОСОБА_1 в комі, видалення органу (селезінки), тривалості та складності лікування, яке продовжується, настання інвалідності. Визначаючи розмір судових витрат, який підлягає стягненню з кожного з відповідачів, суд послався на право позивача отримати відшкодування своїх витрат пропорційно задоволеним вимогам (мотивувальна частина судового рішення), але стягнув ці суми як судовий збір на користь держави.

З апеляційними скаргами на рішення звернулись представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Семенюк О.Г. та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив рішення скасувати та направити справу на новий розгляд. Апелянт посилався на те, що суд дійшов невірного висновку, що відшкодування моральної шкоди є обов`язком лише відповідача ОСОБА_2 . Крім того, суд не з`ясував ступень вини позивачки у настанні тяжких для неї наслідків аварії через невикористання ременів безпеки, та позбавив їх можливості довести ці обставини, провівши підготовче засідання без участі представника та відмовивши у відкладенні розгляду справи за клопотанням від 18 листопада 2019 року. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, апелянт вважає значно завищеним, необґрунтованим та невідповідним судовій практиці. Судом порушені принципи змагальності та рівності сторін, а також особисті права представника. Стягнення судового збору в розмірі 15 000 грн. за позовом, який заявлено в рамках кримінального провадження, суперечить завданням кримінального провадження та порушує права відповідача ОСОБА_2 як засудженого.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просив рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову до страховика. Апелянт посилався на те, що страхове відшкодування (61 394,31 грн.) виплачене позивачці у відповідності до вимог закону, а суд, стягнувши додаткову суму, не звернув належної уваги на недоведеність деяких витрат та порушив вимоги частини 2 статті 1188 ЦК, статтю 24 та пункт 36.3 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 виклав власну оцінку доводів апелянта, вважаючи їх надуманими, а рішення суду - законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», представник позивача ОСОБА_5 В. посилався на те, що апелянт невірно тлумачить положення частини 2 статті 1188 ЦК, а тому безпідставно застосовує норми пункту 36.3 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судове засідання апеляційного суду проведено за участю представника позивача ОСОБА_6 - адвоката Павленко Н.М., а також (в режимі відеоконференції) за участю представника ОСОБА_2 - адвоката Семенюк О.Г. та представника страховика - адвоката Мамедової І.Р.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Правовідносини щодо права фізичної особи на відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в тому числі шкоду, заподіяну здоров`ю та моральну шкоду, а також обсяг відповідальності та коло відповідальних осіб регулюються, зокрема, правилами статей 1166, 1167, 1187,1188,1193 ЦК, Законом «Про страхування» та Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Правила статей 1166, 1167 ЦК передбачають загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду (генеральний делікт). Юридичною підставою деліктної відповідальності є склад цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: протиправна поведінка заподіювача шкоди (дія або бездіяльність), настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина заподіювача шкоди.

В окремих випадках законодавець по іншому вирішує питання підстав відповідальності за заподіяння шкоди (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо), тобто встановлює спеціальні делікти.

Так, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК).

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина 1 статті 1188 ЦК).

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина 2 статті 1188 ЦК).

Відшкодування моральної шкоди незалежно від вини у разі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, передбачено в правилами частини 2 статті 1167 ЦК.

Отже, аналіз підстав відповідальності за шкоду (майнову, моральну), заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, дає підстави для висновку, що складовими елементами такого правопорушення (спеціального делікту) є протиправна поведінка заподіювача шкоди (дія або бездіяльність), настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди (без вини).

Відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Складовою правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, є захист інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків) шляхом страхування декотрих ризиків, в тому числі й відповідальності перед третіми особами.

Зміст договорів страхування складає обов`язок страховика в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату) на відшкодування шкоди, в тому числі, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (статті 979, 980, 999 ЦК).

Відповідно до статті пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, та моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (стаття 23 Закону).

За правилами пункту 24.1 статті 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (стаття 261 Закону).

За правилом пункту 36.3 статті 36 Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

За правилами статті 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є володільцем автомобіля марки «Subaru Outback», д/з НОМЕР_1 , який є забезпечувальним транспортним засобом за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 3 липня 2016 року на строк до 2 липня 2017 року - полісу №АК/6006631. Ліміт відпоповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю на одну особу складає 200 000 грн. (далі - Договір, а.с.19 том 2).

22 червня 2017 року на автодорозі М-14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з вини водія автомобіля марки «Subaru Outback» ОСОБА_2 , який порушив пункти 2.3, 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху, сталось зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», д/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажири автомобіля марки «ВАЗ-2107», в тому числі ОСОБА_1 , зазнали тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1 отримала тупу травму живота з розривом селезінки, внутрішньочеревну кровотечу, струс головного мозку, чисельні поверхневі різані рани обличчя, відкритий численний перелом правого наколінника, відкритий осколковий перелом обох стегон у нижній третині зі зміщенням, травматичний шок 2-3 ступеню, які належать до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя (а.с. 207-208 том 2).

Обставини правопорушення, його наслідки та вина ОСОБА_2 встановлені вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 1 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Частково задоволені цивільні позови потерпілих та на користь ОСОБА_1 стягнуто 128 430,06 грн. майнової та 800 000 грн. моральної шкоди (а.с. 39-44 том 1).

Висновки суду ґрунтувались, в тому числі, на висновку авто-технічної експертизи №17-825 від 19 серпня 2017 року (а.с. 203-206 том 2), якою визначено відсутність причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_3 та дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року вирок в частині цивільних позовів скасовано, в цій частині кримінальне провадження направлено на новий розгляд в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с.45-49 том 1).

Отже, встановлені судом обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу цивільного правопорушення та підстав його відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю та здоров`ю ОСОБА_1 , що відповідає положенням статей 1166,1167, 1187 ЦК.

Оскільки відповідальність ОСОБА_2 , як володільця забезпечувального транспортного засобу, застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», обов`язок із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

1.Щодо обсягу відповідальності ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Визначаючи обсяг відповідальності страховика та розмір страхового відшкодування, апеляційний суд дослідив обставини, які на це можуть вплинути.

При цьому суд не може погодитись з твердженнями як представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», так і відповідача ОСОБА_2 , про те, що оскільки шкоду позивачці заподіяно внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то незалежно від вини кожен з них є відповідальною особою перед потерпілою за правилами частини 2 статті 1188 ЦК. Наявність іншої відповідальної особи - водія ОСОБА_3 , на думку апелянтів, має вплинути на розмір відшкодування моральної шкоди та розмір страхового відшкодування (пункт 36.3 статті 36 Закону).

Але зі змісту як правил частини 2 статті 1188 ЦК, так і положень статті 36 Закону, вбачається, що умовою застосування цих правил є спільний, взаємнопов`язаний, сукупний характер дій володільців обох транспортних засобів, внаслідок яких і заподіяно шкоду. Тобто дії кожного водія мають знаходитись в причинному зв`язку з наслідками та в тій чи іншій мірі впливати на їх обсяг.

Проте, як зазначалось вище, за висновками авто-технічної експертизи №17-825 від 19 серпня 2017 року дії водія ОСОБА_3 з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а тому не можуть вважатись спільними та взаємопов`язаними з діями винуватця ОСОБА_2 .

Отже, судом не встановлено доказів того факту, що шкода ОСОБА_1 заподіяна спільними, взаємопов`язаними, сукупними діями як винної особи ОСОБА_2 , так і діями іншого водія - ОСОБА_3

Посилання апелянта ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на те, що суд не врахував положень частини 2 статті 1188 ЦК щодо відповідальності перед іншими особами незалежно від вини, пов`язане з невірним розумінням всіх підстав застосування цих правил.

До того ж, відсутність вини, як необхідного елементу складу такого правопорушення, не спростовує необхідність всіх інших його складових, а саме протиправної поведінки кожного відповідального та причинного зв`язку між цією поведінкою та настанням шкоди.

Отже, виходячи з обов`язку страховика відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» мав відшкодувати обґрунтовані витрати ОСОБА_7 на лікування в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що з заявлених до відшкодування витрат на лікування, страховик визнав обґрунтованими витрати в розмірі 116 951,11 грн. та відмовився врахувати 8 794,52 грн. на підставі висновку лікаря-експерта від 30 травня 2019 року (а.с.198-200 том1).

Суд першої інстанції дослідив ці обставини, проаналізував доводи страховика та дійшов вмотивованого висновку про те, що засоби догляду за хворим (пакети, пелюшки, підгузки, серветки, тампони, засоби гігієни тощо), вартість яких не включено до обґрунтованих витрат, були вкрай необхідні для належного догляду за позивачкою, яка тривалий час перебувала без свідомості, в реанімації. Ці витрати мають бути віднесені до витрат на утримання та медичне піклування, що передбачено пунктом 24.1 статті 24 Закону.

При визначенні розміру стягнення суд першої інстанції врахував обґрунтовані позивачкою витрати (124 102, 35 грн.) та виплачене відшкодування (61 399, 34 грн.) та стягнув різницю - 62 703, 01 грн.

Зарахування судом до страхової виплати (61 399, 34 грн.) відшкодування моральної шкоди (2 923, 78 грн. ) позивачка не оспорює.

Отже, апеляційний суд, діючи в межах доводів апеляційних скарги, погоджується з обґрунтованістю стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 62 703,01 грн.

Проте, визначене судом відшкодування витрат на переклад документів, які підтверджують витрати на лікування позивачки за кордоном - 1 953 грн., пов`язані з таким лікуванням.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на лікування в Іспанії, то витрати на переклад документів, підтверджуючих таке лікування, відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду в частині розміру стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхового відшкодування підлягає зміні.

2. Щодо обсягу відповідальності відповідача ОСОБА_2 з урахуванням правил частини 2 статті 1193 ЦК.

Представник відповідач ОСОБА_2 посилалась на те, що збільшенню шкоди сприяла груба необережність ОСОБА_6 під час користування транспортом, а саме невикористання нею ременів безпеки, що покладає відповідальність і на водія ОСОБА_3 .

Проте всі обставини дорожньо-транспортної пригоди 22 червня 2017 року, в тому числі характер дій кожного з її учасників, були предметом ретельного дослідження судами першої та апеляційної інстанції при розгляду кримінальної справи № 477/1981/17.

Матеріали кримінальної справи досліджувались апеляційним судом.

По справі проводилось більш шести експертиз різного напрямку, але даних про те, що потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були порушені правила дорожнього руху, в тому числі щодо невикористання ременів безпеки, матеріали справи не містить.

Відсутні і відомості про те, що ОСОБА_1 визнавала той факт, що ці засоби безпеки нею не використовувались.

Не містить посилань на ці обставини і апеляційна скарга ОСОБА_2 на вирок суду, яким частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 факт невикористання ременів безпеки категорично заперечує.

Отже, факту грубої необережності потерпілої та її вини у будь-якій іншій формі, яка би сприяла виникненню або збільшенню шкоди, судом не встановлено.

Доводи апелянта - представника відповідача ОСОБА_2 щодо необхідності застосування правил частини 2 статті 1193 ЦК є безпідставними.

Не переконливими є і посилання апелянта на те, що суд позбавив відповідача можливості довести ці обставини, відмовивши у відкладенні розгляду справи для можливості проведення комплексного транспортно-трасологічного та судово-медичного дослідження.

Як зазначено вище, в рамках кримінального провадження всі можливі експертні дослідження, в тому числі судово-медичне, транспортно-трасологічні, автотехнічні, були проведені, а на їх висновках ґрунтувався вирок суду. Необхідність повторного проведення цих досліджень відповідачем не аргументована.

До того ж, цивільний позов ОСОБА_1 розглядається судом з серпня 2017 року, і питань щодо призначення експертизи для встановлення механізму заподіяння тілесних ушкоджень позивачці відповідач та його представник не порушували.

Клопотання представника відповідача про чергове відкладення розгляду справи для можливості провести додаткові дослідження, яке було заявлене при розгляді справи після закінчення підготовчого засідання та спливу шести місяців після відкриття провадження у цивільній справі, а саме 19 листопада 2019 року, було розглянуте судом першої інстанції, а висновки викладені в мотивувальній частині судового рішення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 також просила відкласти розгляд справи (зупинити провадження) для отримання додаткових доказів - висновку комплексної судової інженерно-технічної експертизи щодо обставин механізму дорожньо-транспортної пригоди (клопотання від 10 лютого 2020 року). Проте такі дослідження стосуються лише технічної сторони події (визначення стану механізмів, механізм зіткнення автотранспортного засобу з іншим об`єктом тощо) та, у будь-якому разі, не можуть свідчити про механізм заподіяння тілесних ушкоджень позивачці.

Отже апеляційний суд не вбачає порушень судом принципу змагальності та рівності сторін, на що посилається апелянт.

Описки в мотивувальній частині судового рішення не вплинули на висновки суду по суті спору та не призвели до неправильного вирішення справи (частина 2 статті 375 ЦПК).

Щодо розміру моральної шкоди.

Встановивши підстави відповідальності ОСОБА_2 , в тому числі й за фізичні та душевні страждання (стаття 1167 ЦК), та визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції, насамперед, врахував характер отриманих ОСОБА_1 ушкоджень (тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя); перебування в комі, видалення органу (селезінки), тривалий процес лікування, якій продовжується до теперішнього часу; численні операції, які є небезпечними для життя, наступну інвалідність (пересувається на візку), потребу у сторонньому догляді тощо.

Внаслідок цих обставин позивачці заподіяно не тільки фізичні страждання у вигляді тривалого сильного фізичного болю, а й душевні страждання, які пов`язані з неможливістю продовжувати активний спосіб життя, відчуттям власної неповноцінності, обтяженням (як фізично, так і матеріально) рідних та відчаєм.

На ступінь моральних страждань ОСОБА_1 вплинула і наступна поведінка відповідача, який не визнавав своєї вини, намагався уникнути відповідальності, звинуватити потерпілих, ніколи не виказував співчуття та каяття у вчиненому, не намагався усунути або навіть пом`якшити негативні наслідки своїх дій.

При оцінці пропорційності визначеного судом розміру відшкодування, апеляційний суд враховує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу фізичного та душевного болю від втрати здоров`я.

З цих підстав не можуть бути застосовані і висновки суду щодо розміру відшкодування в інших справах, на що посилається представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, оскільки на цей розмір вливають численні та різноманітні фактори в залежності від конкретних обставин справи.

В даній справі такі обставини включають як наслідки, так і самі події 22 червня 2017 року, які ретельно досліджувались судом при розгляді кримінальної справи з допитом очевидців дорожньо-транспортної пригоди, потерпілих та дослідженням інших доказів. На підставі встановленого тоді суд дійшов висновку щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 - 800 000 грн.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 у кримінальному провадженні на вирок суду не містила доводів, які би стосувались висновків суду з цього питання (кримінальне справа № 477/1981/17 том 2 а.с. 60-71).

В апеляційній скарзі на рішення суду у даній (цивільній) справі представник ОСОБА_2 не зазначає обставин, які би свідчили про неможливість відповідача за майновим станом відшкодувати моральну шкоду в розмірі такого порядку.

Отже, не заперечуючи глибини фізичних та душевних страждань позивача від втрати здоров`я та вважаючи, що будь-яка грошова компенсація не може бути адекватною дійсним стражданням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає доцільним зменшити розмір моральної шкоди до 800 000 грн.

Апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 не містить доводів, які були би достатньою підставою для скасування судового рішення та відмови в позові до ОСОБА_2

Детальна відповідь на кожний з аргументів апелянта виходить за межі обов`язку суду обґрунтувати своє рішення. Необхідність розмежування цих понять (обґрунтувати рішення та дати детальну відповідь на всі аргументи сторони) зазначена Європейським судом з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року (справа Проніна проти України, № 63566/00, пункт 23).

Щодо судового збору

Згідно пункту 13 статті 141 ЦПК зміні підлягає і розподіл судових витрат.

До того ж, при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів при вирішенні спору по суті, суд першої інстанції припустився помилок у застосуванні положень Закону «Про судовий збір».

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за характером позову, та виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат у задоволеній частині позову, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 000 грн. (800 0000 х 1%), а з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - 1 921 грн. (мінімальний розмір судового збору для юридичної особи).

При подачі апеляційної скарги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» мало сплатити 2 881,5 (1 921х 150%) грн. Апелянтом сплачено 1 062, 46 грн., недоплата складає 1 819 грн. судового збору.

Апелянт ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги судовий збір не сплатив. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 2 січня 2020 року вирішення питання про стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги відстрочено до розгляду апеляційної скарги по суті.

Оскільки відповідач оскаржував судове рішення в частині стягнення з нього за судовим рішенням 1 000 000 грн., судовий збір мав складати 14 408,50 (9 650 х150%) грн.

При частковому задоволенні його апеляційної скарги, відрахуванню з цієї суми підлягає 2 881,60 грн.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 11 526,40 (14 408, 50 - 2 881, 60) грн.

При цьому апеляційний суд не може погодитись з твердженням представника ОСОБА_2 - адвоката Семенюк О.Г. про звільнення відповідача від сплати судових витрат за цивільним позовом, який випливає з кримінального провадження.

Правила статті 5 Закону «Про судовий збір» такої пільги для відповідачів у позовах про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, не містить.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа 187/291/17), на яку посилається апелянт, не може бути застосована до даних відносин. Висновки суду в цій справі обґрунтовувались нормами кримінального процесуального законодавства та стосувались правил розгляду цивільного позову в рамках кримінального провадження.

Закон не містить будь-яких особливостей застосування Закону «Про судовий збір» для цивільних позовів, які випливають з кримінального провадження, але розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Семенюк Ольги Григорівни та апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року в частині позову змінити.

Зменшити стягнення на користь ОСОБА_1 з приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» майнову шкоду з 63 956,01 грн. до 62 703 грн.

Зменшити стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 моральної шкоди з 1 000 000 грн. до 800 000 грн.

Судове рішення в частині судових витрат викласти в такій редакції. Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 1921 грн. судового збору на користь держави, з ОСОБА_2 - 8 000 грн. судового збору на користь держави.

Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 1819 грн. судового збору на користь держави, недоплаченого при подачі апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 11 526,40 грн. судового збору на користь держави за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 17 лютого 2020 року