ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4549/20 Справа № 214/1814/15 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ЛЮСІ» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Люсі», третя особа ОСОБА_3 , про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності, стягнення грошової суми, за позовом Приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 15 жовтня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . До оформлення договору він отримав від відповідачки грошові кошти в сумі 123051,00 грн., але згідно з домовленістю вартість нерухомого майна складала 128051,00 грн., тому недоплачену суму 5000,00 грн. ОСОБА_4 обіцяла сплатити до 22 жовтня 2010 року. На його неодноразові звернення щодо повернення боргу, відповідачка ухилялася та заперечувала проти його права на витребування даного боргу.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь недоплачену суму 5000,00 грн..

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Люсі» про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності, стягнення грошової суми.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що дійсно вона мала борг перед ОСОБА_1 у розмірі 5000,00 грн., у свою чергу він був винен їй 6000,00 грн., взаємний залік вимог, як було домовлено, не проведено, ОСОБА_1 звернувся до суду, тому вона має зустрічну вимогу про стягнення 1000,00 грн. як залік взаємних вимог. Вона вважає, що заявляючи вимогу про стягнення грошових коштів, ОСОБА_1 оспорює її право власності на спірне нежитлове приміщення, також не визнає її права та оспорює ПП «Люсі». Проте, вона вважає себе добросовісним набувачем, оскільки на час вчинення правочину спірна нерухомість належала ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасовано апеляційним судом. Однак, на момент укладення правочину нотаріусом було перевірено наявність у продавця права власності на майно, тому вона не мала підстав для сумнівів; не знала та не могла знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна.

Позивачі за об`єднаним позовом ПП «ЛЮСІ» та ОСОБА_3 також звернулися до суду із позовом, в якому, в уточненій редакції від 23 листопада 2015 року, просили визнати право власності на нежитлове приміщення, що знаходить за адресою: АДРЕСА_3 за ПП «ЛЮСІ »; застосувати наслідки нікчемного правочину до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року, вчиненого між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відчуження (продаж) вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на вказане приміщення та витребування нежитлового приміщення від ОСОБА_2 на користь ПП «ЛЮСІ».

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення, яким визнано право власності на спірне майно за ОСОБА_5 - скасовано, а укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір є нікчемним, як встановлено рішенням апеляційного суду. Отже ОСОБА_2 є особою, яка заволоділа майном без відповідної правової підстави, тому ПП «ЛЮСІ» має право витребувати належне йому майно від ОСОБА_2 . Крім того, спірне майно було включено до акту опису й арешту майна ПП «ЛЮСІ» від 15 липня 2010 року під час виконання рішення суду щодо стягнення з ПП «ЛЮСІ» на користь ОСОБА_3 319950,00грн., тому на час укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , так і станом на дату його реєстрації існував спір щодо приміщень, оскільки останні виступали забезпеченням виконання судового рішення.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та приєднаному позові Приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що правочини вчинені на підставі скасованого в подальшому судового рішення є нікчемними. Нікчемний правочин не потребує додаткового визнання його судом недійсним і вони не породжують правових наслідків для сторін за даними правочинами. А тому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення 5000,00 грн. за договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року, який є нікчемним, задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не може бути визнана добросовісним набувачем, так як правочин вчинений ОСОБА_1 , який не мав права на його відчуження. При цьому, суд зазначив, що право власності на спірну нерухомість за вказаним договором купівлі-продажу набувач (покупець) не набув у силу нікчемності цього договору, яка встановлена законом, а тому вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності є безпідставною, оскільки станом на день розгляду справи право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_2 , а сумнів інших осіб щодо наявності такого права не є підставою для повторного визнання права власності на об`єкт, який вже перебуває у власності. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позов в частині стягнення 1000,00 грн. є необґрунтованим, безпідставним, та не підтвердженим жодним доказом.

Відмовляючи у задоволенні об`єднаного позову приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 , суд першої інстанції вказав, що ПП «ЛЮСІ» не набуло право власності на спірне нерухоме майно після самочинного об`єднання та перепланування, не довів тотожність майна, яке перебувало у його власності та яке просить витребувати від ОСОБА_2 , тому підстави для витребування майна на його користь та визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно - відсутні. При цьому, суд вказав, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом як особа заінтересована у виконанні рішення суду щодо стягнення на її користь з ПП «ЛЮСІ» грошових коштів. Проте, 30 березня 2011 року у зв`язку із ліквідацією боржника ПП «ЛЮСІ» державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, арешт з нерухомого майна знято, виконавче провадження знищено. Відомостей щодо скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження суду не надано, не доведено, що вона є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а тому підстави для звернення до суду щодо витребування майна з чужого незаконного володіння у неї відсутні.

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «ЛЮСІ» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати в частині відмови у задоволенні приєднаного позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Приватного підприємства «ЛЮСІ» обґрунтована тим, що реєстраційна дія по об`єднанню, реконструкції об`єкта не може слугувати підставою припинення права власності його законного власника. Апелянт зазначає, що якщо набувач проводив будівельні роботи, спрямовані на поліпшення існуючого майна та зміну його характеристик, це не перешкоджає витребуванню його законним власником. Добросовісний набувач в порядку ст. 390 ЦК України має право на відшкодування здійснених ним витрат на реконструкцію нерухомого майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні об`єднаного позову приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ПП «ЛЮСІ» не набуло право власності на спірне нерухоме майно після самочинного об`єднання та перепланування, а тому підстави для витребування майна на його користь та визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно - відсутні. При цьому, суд вказав, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом як особа заінтересована у виконанні рішення суду щодо стягнення на її користь з ПП «ЛЮСІ» грошових коштів. Проте, 30 березня 2011 року у зв`язку із ліквідацією боржника ПП «ЛЮСІ» державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, арешт з нерухомого майна знято, виконавче провадження знищено. Відомостей щодо скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження суду не надано, не доведено, що вона є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а тому підстави для звернення до суду щодо витребування майна з чужого незаконного володіння у неї відсутні.

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ПП «ЛЮСІ» засноване ОСОБА_1 , перебувало в стані припинення в результаті ліквідації за рішенням засновників (учасників) з 20 січня 2011 року по 29 липня 2011 року, з 06 березня 2013 року у стані припинення на підставі судового рішення не пов`язаного з банкрутством. Цивільна правоздатність ПП «ЛЮСІ» відновлена, що вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у стані припинення не перебуває.

Згідно з реєстраційним посвідченням Криворізького бюро технічної інвентаризації за ПП «ЛЮСІ» на праві приватної власності зареєстровано нежитлове приміщення, яке складається з вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_2 , приміщення, загальною площею 11,2 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2000 року, укладеного між продавцем Фондом комунальної власності м. Кривого Рогу та покупцем-директором ПП «ЛЮСІ» ОСОБА_1 ..

На підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 1999 року, укладеного між ВАТ «Декоративні культури» та ПП «ЛЮСІ», за ПП «ЛЮСІ» на праві власності зареєстровано приміщення за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з цегляного приміщення магазину А-1, прибудованого до житлового будинку, площею 98,0 кв.м та відповідно до акту передачі передано 03 листопада 2000 року ПП «ЛЮСІ» в особі ОСОБА_7 ..

В результаті реконструкції нежитлового приміщення, вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення цегляного магазину, прибудованого до житлового будинку АДРЕСА_1 зазначені приміщення об`єднано в одне нежитлове приміщення.

Так, з повідомлення КП ДОР «Криворізьке БТІ» №26401-Ю від 26 квітня 2010 року вбачається, що в результаті самочинного об`єднання та перепланування двох приміщень за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 загальна площа змінилася та складає 116,8 кв.м. Дозвіл на перепланування та об`єднання в КП ДОР «Криворізьке БТІ» не надано.

За рішенням власника ПП «ЛЮСІ» від 24 грудня 2009 про вихід зі складу власників (учасників) ПП «ЛЮСІ» ОСОБА_1 з відступленням належної йому частки у статутному фонді підприємства в розмірі 100% вартості, виплату якої власником замінено на передачу йому майна в натурі - ОСОБА_1 передано нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею, 11,2 кв.м. та приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,0 кв.м..

Проте це рішення власника не було реалізовано, а тому відступлення частки ОСОБА_1 , складало 200 грн.

02 липня 2010 року між власником ПП «ЛЮСІ» та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу (відступлення) долі в статутному фоні, однак у зв`язку з тим, що ПП «ЛЮСІ» відмовило йому здійснити передачу цих нежитлових приміщень з подальшим оформленням на нього права власності, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на новостворене нерухоме майно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2010 року визнано за ОСОБА_1 право власності на вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення в перший поверх житлового будинку «А-5», загальною площею 116,8 кв.м, з прибудованим ґанком «а», площею 1,1 кв.м та ґанком «а1» , площею 5,0 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 .

Тобто, вказаним судовим рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на новостворене нерухоме майно, загальна площа якого змінена за рахунок самочинного об`єднання та перепланування двох приміщень.

Рішенням Дзержинської районної у місті ради м.Кривий Ріг Дніпропетровської області №299 від 18 серпня 2010 року «Про впорядкування поштової адреси вбудовано-прибудованому нежитловому приміщенню у житловому на АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 » - впорядковано поштову адресу вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення у житловому за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 .

Встановлено, що 15 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 116,8 кв.м вбудовано-прибудоване в перший поверх житлового будинку «А-5» з ґанком «а», площею 1,1 кв.м та ґанком «а1», площею 5,0 кв.м..

Державну реєстрацію нерухомого майна здійснено 05 листопада 2010 року, що підтверджується витягом Про державну реєстрацію права Комунального підприємства ДОР «Криворізьке БТІ».

Згідно з п.1.3 договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року нерухоме майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06 серпня 2010 року.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2011 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2010 року скасовано та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «ЛЮСІ» про визнання права власності на новостворене нерухоме майно - відмовлено.

У подальшому у 2011 році ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «ЛЮСІ», треті особи КП ДОР «Криворізьке БТІ», Реєстраційна палата виконкому Криворізької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 жовтня 2010 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 жовтня 2010 року - відмовлено. З тексту судового рішення вбачається, що підставою для звернення до суду ОСОБА_3 стала наявність виконавчого провадження щодо стягнення з ПП «ЛЮСІ» на її користь 319950,00 грн. шляхом реалізації майна боржника на публічних торгах. Виконавче провадження відкрито 29 червня 2010 року, накладено заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, що належить ПП «ЛЮСІ». 30 листопада 2011 року, у зв`язку з ліквідацією боржника ПП «ЛЮСІ», виконавче провадження закінчено.

Аналогічні відомості містить відповідь начальника Металургійного відділу ДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області №14493 від 27 липня 2017 року - згідно з відміткою у книзі обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцеві на 2010 рік виконавче провадження №20080516 від 06 липня 2010 року завершено на підставі п.7 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (визнання боржника банкрутом). Зазначене виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання відповідно до акту про знищення від 04 лютого 2015 року, тобто рішення суду у ВП №20080516 від 06 липня 2010 року не виконано.

Зазначене вище рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2012 року за позовом ОСОБА_3 змінено в частині підстав відмови у позові рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року. Рішення суду вмотивовано тим, що оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2011 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення, правочин укладений 15 жовтня 2010 року між ним та ОСОБА_2 щодо вказаного житлового приміщення є нікчемним, вимога про застосування наслідків нікчемного договору позивачем не ставилася.

У 2012 році ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсною реєстрацію спірного нерухомого майна у КП ДОР «Криворізьке БТІ»; застосування наслідків нікчемного правочину від 15 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - шляхом повернення нерухомого майна у власність ПП «ЛЮСІ».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року позов задоволено частково: застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом повернення нерухомого майна ОСОБА_1 , в решті позову - відмовлено. Рішення вмотивовано тим, що ПП «ЛЮСІ» не було стороною договору, тому підстави повернення майна ПП «ЛЮСІ» відсутні.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2013 року зазначене рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року в частині застосування наслідків нікчемного правочину скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції вмотивовано тим, що вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину; норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі; не підлягають задоволенню вимоги власників майна про визнання недійсними правочинів щодо відчуження його майна, які були вчиненні після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндікаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав ч.1 ст.388 ЦК України.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Правочини вчинені на підставі скасованого в подальшому судового рішення є нікчемними. Нікчемний правочин не потребує додаткового визнання його судом недійсним і вони не породжують правових наслідків для сторін за даними правочинами.

Відтак, ПП «ЛЮСІ» є попереднім власником спірного майна, яке після самочинної реконструкції, перейшло у власність ОСОБА_1 , а потім - ОСОБА_2 .

Разом із цим, як вбачається із договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 116,8 кв.м. вбудовано-прибудоване в перший поверх житлового будинку «А-5» з ганком «а» площею 1,1 кв.м. та ганком «а1» площею 5,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (попередня адреса АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ).

Продане нежитлове приміщення виникло в результаті реконструкції нежитлового приміщення, вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення цегляного магазину, прибудованого до житлового будинку АДРЕСА_1 та їх об`єднання в одне нежитлове приміщення.

В той час як ПП «ЛЮСІ» належали на праві власності нежитлове приміщення, загальною площею 11,2 кв.м. по АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення цегляного магазину А-1, загальною площею 98,0 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Так, дійсно об`єктом оспорюваного договору купівлі-продажу є нежитлове приміщення, що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке виникло у продавця ОСОБА_1 на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано.

До визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне новостворене нерухоме майно, право власності на нього не було зареєстровано за жодною із сторін, в тому числі і за ПП «ЛЮСІ».

За приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для витребування спірної нерухомості на користь ПП «ЛЮСІ», оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на новостворене нерухоме майно було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року встановлено нікчемність правочину укладений 15 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо вказаного житлового приміщення.

А тому колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для витребування від ОСОБА_2 спірної нерухомості та припинення за нею права власності на це майно.

При цьому, колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання за приватним підприємством «ЛЮСІ» права власності на спірну нерухомість, так як вказана вимога є безпідставною з тих підстав, що майно вибуло поза волею підприємства як власника нерухомості

Відповідно до ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для витребування нерухомості у ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «ЛЮСІ» та припинення за нею права власності на спірну нерухомість.

Законність рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про припинення права власності ОСОБА_2 на вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та витребування його від ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «ЛЮСІ».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «ЛЮСІ» підлягає стягненню судовий збір у сумі 3045,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛЮСІ» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння - скасувати та позов в цій частині задовольнити частково.

Застосувати наслідки нікчемного правочину до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року вчиненого між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відчуження (продаж) вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на вказане приміщення та витребування нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 від ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «ЛЮСІ».

В решті позову відмовити.

В решті рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «ЛЮСІ» судовий збір у сумі 3045 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко