ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5714/19 Головуючий суддя І інстанції Шрамко Л. Л.
Провадження № 22-ц/818/3178/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Шрамко Л.Л., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно будівельного контролю Харківської міської ради про знесення самовільно побудованого об`єкту нерухомого майна,

встановив:

19 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортуна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно будівельного контролю Харківської міської ради про знесення самовільно побудованого об`єкту нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що Товариству належать нежитлові будівлі та споруду літ. «Б-4», літ. «А-1». по АДРЕСА_1 та нежитлові будівлі та споруди літ. «А-1», літ. «Б-1» літ. «В-2»,літ. «Д-1» по АДРЕСА_2 . Виробничі та адміністративні будівлі фактично знаходяться поруч, використовуються в єдиному технологічному циклі виробництва та зв`язані між собою телекомунікаційними, електричними та іншими мережами і комунікаціями.

З метою отримання у користування або у власність земельної ділянки для експлуатації нежитлових будівель та споруд 08 червня 2017 року Товариство звернулося до Харківської міської ради на ім`я міського голови. Однак, 01 березня 2018 надійшов лист ОСОБА_1 , у якому він просив погодити межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0455 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також у листі зазначав, що йому на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу №203 від 22 січня 2018 року та №494 від 01 лютого 2018 року належить житловий будинок, розташований на цій ділянці.

Відповідь про відмову та/або рішення міської ради про надання згоди на оформлення права власності чи права користування земельною ділянкою, яку Товариство просило оформити отримані не були. Однак, ознайомившись із планом земельної ділянки по АДРЕСА_3 , за погодженням меж якої звернувся ОСОБА_1 встановлено, що частина ділянки, яку намагається ОСОБА_1 оформити для експлуатації житлового будинку із господарськими спорудами, є частиною саме тієї земельної ділянки, за оформленням якої Товариство зверталась раніше, що стало підставою для відмови від погодження меж земельної ділянки наданих ОСОБА_1 .

Для роз`яснення ситуації, що склалась 13 квітня 2018 року Товариство звернулась до Харківської міської ради та 11 травня 2018 року Департамент земельних відносин Харківської міської ради повідомив, що згідно генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27 лютого 2013 року за №1023/13, земельна ділянка по АДРЕСА_3 частково розташована в зоні садибної житлової забудови, а частково в зоні промислових підприємств в межах впливу промутворень. Згідно з планом зонування території (зонінгом) м. Харкова, затвердженим рішенням Харківської міської ради від 26 жовтня 2016 року за №396/16, спірна земельна ділянка розташована у житловій зоні Ж-1 (садибна житлова забудова), в санітарно-захисній зоні промислових та комунальних підприємств 4 та 5 класу шкідливості та частково в межах червоних ліній АДРЕСА_3 . Крім того, частина безпосередньо житлового будинку ОСОБА_1 також розташована в межах червоних ліній цієї вулиці.

Проігнорувавши вказані обставини, а також за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, ОСОБА_1 на початку травня 2018 року самовільно встановив забір, огородивши земельну ділянку, яку він вважає приналежною до будинку АДРЕСА_3 , у тому числі і ту її частину, за оформленням якої до органу місцевого самоврядування зверталось Товариство.

Починаючи з 07 червня 2018 року відповідачем розпочаті роботи щодо знесення житлового будинку та вивезення і звільнення спірної ділянки від будівельного сміття та залишків конструктивних елементів колишнього будинку. З 14 червня 2018 року на об`єкті з`явились робочі та почали будівельні роботи нібито із реконструкції, а фактично із будівництва нового об`єкта, який за своїм зовнішнім виглядом є нежитловою будівлею, схожою на СТО, які й досі тривають і знаходяться в активній фазі. У ОСОБА_1 відсутня у власності або у користуванні земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво, він немає ані будівельного паспорту, ані містобудівних умов та обмежень на забудову спірної земельної ділянки, оскільки для їх отримання необхідно спочатку набути у власність чи користування саму земельну ділянку.

Вважають, що ОСОБА_1 розпочав підготовчі та будівельні роботи із будівництва нежитлової будівлі замість житлового будинку без дозвільних документів, повідомлення органу державного архітектурно-будівельного контролю про такі роботи, за відсутності будівельного паспорту чи містобудівних умов та обмежень, а також на земельній ділянці, що на теперішній час йому не належить. Необхідний стенд з інформацією про проведення робіт та документи, які дають право на їх виконання, на об`єкті відсутній. На офіційному порталі Державної архітектурно-будівельної інспекції України (http://www.dabi.gov.ua) в розділі «Реєстр дозвільних документів» жодної інформації про надання/отримання яких-небудь дозвільних документів щодо проведення будівельних робіт у АДРЕСА_3 - немає.

07 червня 2018 року Товариство вперше звернувся до Інспекції ДАБК ХМР щодо вжиття заходів щодо перевірки законності проведення будівельних робіт по АДРЕСА_3 , та їх припинення. Інспекцію ДАБК ХМР надано відповідь від 25 червня 2018 року щодо роз`яснень окремих положень законодавства, у тому числі щодо виконання судових рішень.

15 червня 2018 року Товариство вдруге звернувся до Інспекції ДАБК ХМР із заявою пре перевірку законності будівництва та вжиття відповідних заходів щодо припиненню будівельних робіт. Департамент земельних відносин ХМР листом від 27 червня 2018 повідомив, що рішення щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки не готувалось і на сесію міської ради не виносилось, а з приводу будівництва - звернення Товариств із додатками передано до Інспекції ДАБК ХМР для перевірки і розгляду в межах компетенції.

10 липня 2018 року Товариство втрете звернулось до Інспекції ДАБК щодо порушень під час будівництва та необхідності перевірки цих фактів, вжиття відповідних заходів у межах компетенції. 17 липня 2018 року Інспекцією ДАБК ХМР була надана відповідь, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих, чи будівельних робіт, а також про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, жодної інформації про надання/отримання яких-небудь дозвільних документів щодо проведення будівельних робіт у АДРЕСА_3 - немає, хоча на об`єкт знаходиться в стані будівництва. Інспекцією ДАБК проводився позаплановий захід, однак, у зв`язку із відсутністю суб`єкта містобудування або його представника, не вдалося за можливе провести необхідну перевірку у відповідності до вимог чинного законодавства.

05 вересня 2018 року вчетверте звернувся із скаргою від імені ТОВ «Фортуна» до ДАБІ України стосовно проведення незаконних будівельних робіт ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , а також неналежного виконання у межах компетенції посадовими особами Інспекції ДАБК ХМР посадових обов`язків стосовно зупинення самовільних будівельних робіт, однак було повідомлено, що звернення для розгляду та проведення відповідних заходів державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було надіслано до Інспекції ДАБК ХМР.

Одночасно в Холодногірському ВП ГУ НП у Харківській області поновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001574 за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального злочину, передбаченого ч. З ст. 197-1 КК України, але інформації про хід розслідування у Товариство немає, оскільки він є лише заявником до органів поліції і у наданні такої інформації було відмовлено

Протягом травня - листопада 2018 року /Незважаючи на неодноразові звернення Інспекцією ДАБК ХМР жодних інших дій щодо перевірки інформації позивача та, у разі її підтвердження, припинення незаконного, самовільного будівництва невідомого об`єкта нерухомого майна, а також встановлення суб`єкта містобудування не вживалось.

Товариство зверталось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Інспекції ДАБК ХМР про визнання протиправною бездіяльність Інспекції ДАБК ХМР щодо перевірки законності проведення будівельних робіт ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 та зобов`язанням вжити заходи державного архітектурно-будівельний контролю щодо перевірки законності проведення будівельних робіт . ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 та, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акту перевірки, скласти відповідний протокол та видати припис про зупинення будівельних робіт по АДРЕСА_3 .

Незважаючи на рішення суду від 16 січня 2019 року, яке постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019 залишено без змін, щодо задоволення позовних вимог, незаконні будівельні роботи тривають. Окрім наявності майнового спору про право власності та/чи користування частиною земельної ділянки, на якій самовільно збудований спірний об`єкт нерухомого майна, на теперішній час фактичне планування та візуальний стан об`єкта свідчить про то, що ОСОБА_1 не реконструює житловий будинок, чи будує новий замість старого, а проводить будівництво об`єкта нежитлової нерухомості, зовні схожого на СТО чи автомобільну мийку.

Вказаний об`єкт будується відповідачем у безпосередній близькості до будівель і споруд належних Товариства та пов`язаний із виробництвом та обробкою металів, зберіганням готової продукції, хімічних та легко займистих речовин, офісних, адміністративних та торгівельних приміщень із достатньо великою кількістю працівників та відвідувачів. За відсутності дозвільної документації, відповідальних за дотримання технологій з будівництва, авторського та технічного нагляду, відсутності інформації про матеріали що використовуються, дотримання протипожежних та санітарних норм, а також інформації про можливе функціональне призначення цієї будівлі та необхідні для її експлуатації сеті та комунікації - може привести до вкрай негативних наслідків, аварій, пожеж тощо, що у свою чергу порушує їх права на вільне і безпечне володіння і користування своїм майном, а також загрожує життю та здоров`ю його працівників, клієнтів, орендарів.

Надання земельної ділянки, яку бажає отримати відповідач у вказаних ним границях, площею 0,0455 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не відповідає вимогам закону та Генеральному плану м. Харкова, оскільки розташована в санітарно-захисній зоні промислових підприємств 4-5 класу шкідливості та в межах впливу промутворень, у тому числі і від об`єктів ТОВ «Фортуна». Частина земельної ділянки та частина спірної самовільно побудованої будівлі, яка знаходиться на місці колишнього розташування житлового будинку, розташовані в межах «червоних ліній» АДРЕСА_3 .

Згідно з т. 7.5 п. 7.50 Державних будівельних норм України «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**» протипожежні розриви між громадськими будинками та наземними станціями технічного обслуговування (СТО) повинні складати не менше 15 метрів, чого не витримано під час самовільного спорудження спірної нежитлової будівлі.

На підставі вищевикладеного ТОВ «Фортуна» просило суд зобов`язати ОСОБА_1 знести за власний кошт самовільно побудовану нежитлову одноповерхову будівлю, загальною площею орієнтовно 60 кв.м., яка знаходиться на місці розтушування знесеного житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 50 кв.м., житловою 40,2 кв.м., на земельній ділянці під кадастровим номером №:02:011:0013, площею 0,0455 га, по АДРЕСА_3 та привести ділянку у попередній стан та стягнути судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував. Право користування на земельну ділянку, яка знаходиться під будівлею перейшло до відповідача на тих самих умовах і в тому самому обсязі, що були у попередніх власників житлового будинку - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Протягом 2018-2019 роках між ним та ТОВ «Фортуна» розглядалась справа щодо спірної земельної ділянки та ухвалою Ленінського районного суду від 24 січня 2019 року в задоволенні вимог Товариства відмовлено. Твердження позивача, що начебто він безпосередньо сам організував та сам приймає участь у проведенні будівельних робіт на будинку не відповідає дійсності, оскільки з середини 2018 року вказаний будинок він здав у платне користування іншій особі, яка в цьому будинку і мешкає по сьогоднішній день. Згідно договору оренди у нього відсутній доступ до будинку. Йому невідомо про знесення будь-яких капітальних стін вказаного будинку та нового будівництва на їх місті нових. Неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів про начебто проведення ним незаконних будівельних робіт не знайшли свого підтвердження у будь-якому протоколі, який повинен було скласти у такому випадку орган правопорядку. Фотографії, на які позивач посилається на підтвердження факту знесення ним житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 та переобладнання його під станцію технічного обслуговування автомобілів, не можна використовувати в якості доказів. Посиланням позивача на переписку між ТОВ «Фортуна» та інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради -безпідставне. Своїм листом інспекція тільки констатувала факт розбіжності фасаду будівлі на час спроби проведення перевірки у 2019 році з технічною документацією, яка знаходиться у інвентаризаційній справі КП «Харківське МБТІ». Дата інвентаризації житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , на яку посилається позивач є 28 липня 2016 року. Ним приміщення було придбано на початку 2018 року. Будівельні роботи, які б могли привести до цих розбіжностей, могли проводитися протягом 2016-2018 роках при колишніх власниках житлового будинку. Також, інспекція провела тільки поверховий огляд приміщення, висновок про те, що будівля є нежитловою, є помилковим, оскільки відповідне обстеження, що передбачено чинним законодавством не проводилось. Також зазначив, що позивачем порушено порядок для заявлення вказаних вимог, оскільки право позивача, якому земельна ділянка в користування не надана, не порушено. Крім того, перед зверненням до суду письмовий припис про усунення порушення - знос самовільної будівлі йому- відповідачу в порушення вимог законодавства не направлявся, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Третя особа Харківська міська рада позовні вимоги підтримав. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 розпочав підготовчі та будівельні роботи без дозвільних документів, повідомлення органу державного архітектурно-будівельного контролю про такі роботи, за відсутності будівельного паспорту чи містобудівних умов та обмежень, а також на земельній ділянці, що на теперішній час йому не належить. Протягом травня - листопада 2018 року Інспекцією жодних інших дій щодо перевірки інформації ТОВ «Фортуна» та, у разі її підтвердження, припинення незаконного, самовільного будівництва невідомого об`єкта нерухомого майна, а також встановлення суб`єкта містобудування, хоча він і так вже встановлений, не вживалось. Отже, Харківським окружним адміністративним судом встановлено порушення вимог містобудівного законодавства та особу порушника - ОСОБА_1 . На виконання судового рішення, Інспекцією під час позапланової перевірки у квітні 2019 року на об`єкті «Домоволодіння по АДРЕСА_3 » під час виходу на об`єкт встановлено, що за вищевказаною адресою на території домоволодіння розміщена односкатна одноповерхова нежитлова будівля. Доступу до будівлі та на територію домоволодіння за вищевказаною адресою не було. Вивченням інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» по житловому будинку встановлено, що на поверховому плані від 28 липня 2016 року житловий будинок «А-1» має три вікна з фасаду будинку в бік АДРЕСА_3 . Висота будинку станом на 1997 рік складає 3,5 м. На місці житлового будинку літ. «А-1» знаходиться нежитлова будівля з двома металевими воротами в бік АДРЕСА_3 будівлі складає більше 3,5 м. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та дизельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація за вищевказаною адресою. Зазначає, що підстави вважати, що за адресою АДРЕСА_3 виконано самовільну реконструкцію житлового будинку літ. «А-1» під нежитлову будівлю з втручанням в несучі та огороджуючи конструкції. Суб`єкт містобудування, що має відношення до даного об`єкта будівництва з підтверджуючими документами був відсутнім. Таким чином, видача протоколу не може мати місце за відсутності особи, яка притягається до відповідальності. У зв`язку із відсутністю суб`єкта містобудування (уповноважених представників) не видалося за можливе скласти Протокол та видати Припис. Враховуючи викладене, складено лише акт № 264-А від 22 квітня 2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Фортуна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фортуна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вказало, що ОСОБА_1 придбав у приватну власність житловий будинок, який розміщено на земельній ділянці, що не була сформовано - її межі не було визначено та не надано земельній ділянці кадастрового номеру. У попередніх власників житлового будинку не було оформлено будь-яких прав на земельну ділянку, ані права власності, ані права користування. Таким чином, відповідачу належить лише житловий будинок по АДРЕСА_3 . Жодних прав на земельну ділянку у ОСОБА_1 не виникло.

Зазначає, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації

Судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність у ОСОБА_1 будівельного паспорту і містобудівних умов та обмежень на забудову спірної земельної ділянки, оскільки для їх отримання необхідно набуття у власність чи користування саму земельну ділянку.

Зазначило, що незважаючи на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року, яке постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року залишено без змін, незаконні будівельні роботи тривають. Складання акту від 22 квітня 2019 року не є виконанням рішення суду, оскільки резолютивна частина містить пряму вказівку на обов`язковість складення відповідного протоколу та видати припис про зупинення будівельних робіт по АДРЕСА_3 .

Актом від 22 квітня 2019 року визначено виконання самовільної реконструкцію житлового будинку літ. «А-1» під нежитлову будівлю з втручанням в несучі та огороджуючи конструкції, Інспекція жодним чином на нього не відреагувала.

Зазначає, що Товариство вичерпало усі позасудові можливості вплинути на ситуацію та зупинити самочинне будівництво, а тому, єдиним способом захистити вважав звернення до суду з позовом про знесення. Фактичне планування та візуальний стан свідчить про те, що ОСОБА_1 не реконструює житловий будинок, чи будує новий замість старого, а проводить будівництво об`єкта нежитлової нерухомості, зовні схожого на СТО чи автомобільну мийку.

Вказав, що судом першої інстанції повністю залишено без уваги пояснення третьої особи, згідно яких Інспекція ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , за відсутністю інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення своїх цивільних прав відповідачем. При цьому виходив з того, що ТОФ «Фортуна» не є належним позивачем за вимогами про знесення самочинного будівництва, яким у даному випадку можуть бути відповідний орган державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фортуна» на праві приватної власності належать нежитлові будівлі та споруду літ. «Б-4» площею 1554,8 кв.м., літ. «А-1» площею 865,0 кв.м. по АДРЕСА_1 та нежитлові будівлі та споруди літ. «А-1» площею 135,8 кв.м., літ. «Б-1» площею 409,2 кв.м., піт. «В-2» площею 875,1 кв.м., літ. «Д-1» площею 70,8 кв.м. по АДРЕСА_2 . Вказані виробничі та адміністративні будівлі використовуються ТОВ «Фортуна».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок загальною площею 50 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м. по АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі - продажу від 22.01.2018 № 203 та від 01.02.2018 № 494.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2018 року вжито заходів забезпечення позову ТОВ «Фортуна» до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про знесення незаконно встановленої огорожі (паркану) навколо земельної ділянки під кадастровим номером №:02:011:0013, площею 0,0455 га по АДРЕСА_3 та визнання за ТОВ «Фортуна» () першочергового права на оформлення права власності або користування частиною земельної ділянки орієнтовано 0,02 га по АДРЕСА_3 , яка входить до земельної ділянки під кадастровим №:02:011:0013; заборонено Харківській міській раді, Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, здійснювати подальше оформлення будь-яких документів на земельну ділянку під кадастровим номером №:02:011:0013, площею 0,0455 га по АДРЕСА_3 , у тому числі, но не виключно, надавати погодження, висновки, акти, інші складові землевпорядної документації, а також ухвалювати рішення щодо її передачі у власність ОСОБА_1 та іншим фізичним чи юридичним особам, до розгляду цього позову і ухвалення по справі остаточного судового рішення; заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на земельну ділянку під кадастровим номером №:02:011:0013, площею 0,0455 га по АДРЕСА_3 , а також дії пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів стосовно цієї земельної ділянки, у тому числі не виключно щодо її поділу». Постановою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2018 року вказана ухвала залишена без змін.

26 червня 2018 року за заявою ТОВ «Фортуна» Холодногірським ВП ГУНП в Харківській області відкрито кримінальне провадження №0001564 за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

18 липня 2018року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фортуна» до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки та визнання першочергового права на оформлення земельної ділянки.

23 липня 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова вжито заходів забезпечення позову ТОВ «Фортуна» до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про знесення незаконно встановленої огорожі (паркану) навколо земельної ділянки під кадастровим номером №:02:011:0013, площею 0,0455 га по АДРЕСА_3 та визнання за ТОВ «Фортуна» () першочергового права на оформлення права власності або користування частиною земельної ділянки орієнтовано 0,02 га по АДРЕСА_3 , яка входить до земельної ділянки під кадастровим №:02:011:0013; заборонено проведення будь яких будівельних робіт, у тому числі з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту або технічного переоснащення об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , до закінчення розгляду даної справи по суті і набранням остаточним судовим рішенням у даній справі законної сили. Постановою апеляційного суду Харківської області від 18 вересня 2018 року вказану ухвалу скасовано.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 позов ТОВ «Фортуна» до ІДАБК ДТК ХМ, третя особа: ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії був задоволений. Ухвалено: 1) визнати протиправною бездіяльність ІДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради щодо перевірки законності проведення будівельних робіт гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , а також дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час проведення будівельних робіт за вказаною адресою; 2) зобов`язано ІДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради вжити заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо перевірки законності проведення будівельних робіт гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 та, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, скласти відповідний протокол та видати припис про зупинення будівельних робіт; 3) стягнуто з ІДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на користь ТОВ "Фортуна" за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3524 грн. 00 коп.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року цивільну справу за позовом ТОВ «Фортуна» до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки та визнання першочергового права на оформлення земельної ділянки було залишено без розгляду.

Представник позивача стверджує, що відповідач самовільно, без будь-яких рішень, погоджень та дозволів на початку травня 2018 року самовільно встановив забір, огородивши земельну ділянку, яку він вважає приналежною до будинку АДРЕСА_3 , у тому числі і ту її частину, за оформленням якої до органу місцевого самоврядування звертався позивач. В подальшому з боку ОСОБА_1 не припинились незаконні дії, та більш того, перейшли до край активної фази, що полягає у проведенні незаконних, на думку позивача, будівельних роботах. Так, починаючи з 07.06.2018 розпочаті роботи щодо знесення житлового будинку та вивезення і звільнення спірної ділянки від будівельного сміття та залишків конструктивних елементів колишнього будинку. Починаючи вже з 14.06.2018 на об`єкті з`явились робочі та почали будівельні роботи фактично із будівництва нового об`єкта, який за своїм зовнішнім виглядом є нежитловою будівлею - схожою на СТО, які й досі тривають і знаходяться в активній фазі. Таким чином відбувається порушення прав позивача, в зв`язку з чим, останній, посилаючись на норми ст.ст.376, 391 ЦК України, ст.ст. 83, 125, 212 ЗК України, звернувся до суду з даним позовом.

У письмовому відзиві відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, вказавши, що він реалізовував своє конституційне право щодо належного йому на праві приватної власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , жодних доказів проведення ним незаконних будівельних робіт (знесення житлового будинку та переобладнання під станцію технічного обслуговування) позивачем не надано, а тому будь-які порушення прав позивача відсутні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України, в комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельної ділянки в придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель, споруджень, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що будинок АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій зони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під будівлею за адресою АДРЕСА_3 , перейшло до ОСОБА_1 на тих самих умовах і в тому самому обсязі, що були у попередніх власників житлового будинку.

Хоча позивач і вказує, що відповідач самовільно встановив паркан, огородивши земельну ділянку, розпочав роботи по знесенню будинку та будівництва об`єкту, схожого на СТО, на земельній ділянці, розташованій у житловій зоні Ж-1, в санітарно-захисній зоні промислових та комунальних підприємств 4 та 5 класу шкідливості та частково в зоні «червоних ліній», однак доказів на підтвердження даного факту суду не надав, також вони відсутні в матеріалах справи. Також, представником позивача не надано суду доказів на підтвердження того, що такі дії відповідача порушують право власності чи користування позивача.

Також позивач вказує, що відповідач здійснив самочинне будівництво нежитлової одноповерхової будівлі загальною площею орієнтовно 60 кв.м., яка знаходиться на місці розташування знесеного будинку літ «А-1» загальною площею 50 кв.м., житловою 40,2 кв.м., на земельній ділянці під кадастровим номером №:02:011:0013, площею 0,0455 га по АДРЕСА_3 , та просить її знести.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням приписів ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ВСУ під час розгляду справи № 6-137цс14 сформулював правову позицію від 17.12.2014, відповідно до якої роз`яснив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Так, згідно наданих позивачем копій запитів до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Харківської міської ради, директор ТОВ «Фортуна» неодноразово звертався з приводу перевірки законності будівництва на території земельної ділянки по АДРЕСА_3 , з відповіді на які вбачається факт наявності одноповерхової будівлі в стані будівництва, однак у зв`язку з відсутністю суб`єкта містобудування перевірку у відповідності до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №533 не вдалося провести.

Вищевказаним рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 було визнано протиправною бездіяльність ІДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради щодо перевірки законності проведення будівельних робіт гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , а також дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час проведення будівельних робіт за вказаною адресою та зобов`язано ІДАБК вжити заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо перевірки законності проведення будівельних робіт гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , та у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, скласти відповідний протокол та видати припис про зупинення будівельних робіт по по вул.Великій Панасівській, 97 у м.Харкові .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги іи заперечення учаксниківу справіи та інших обставин, які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Згідно ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19).

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч. 7 ст.376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положеннями ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачено можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином, за позовом ТОВ «Фортуна» рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України лише в разі доведеності ним факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб, однак таких фактів судом не встановлено.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Європейській суд з прав людини також підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (рішення у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21 квітня 2016 року).

При цьому, питання щодо можливості проведення перебудови спірного об`єкта та наявності технічної можливості виконання такої перебудови відповідно до будівельних норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, може бути порушене позивачем лише у разі доведеності факту порушення самочинною забудовою належних йому прав власника. Однак з цього питання ніяких клопотань не було заявлено.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Згідно положень пункту 5 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до положень ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті недоведеності наявності суспільного інтересу у знесенні самочинного будівництва слід також зазначити, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідачу був виданий припис про перебудову, перенесення або знесення гаражу, але вона відмовились його виконати; що перебудова (перенесення) такої споруди неможливі.

Доказів щодо надання відповідачу уповноваженим органом припису про усунення порушень суду також не надано.

Отже, враховуючи те, що позивачем не було доведено факту порушення його прав, як власника домоволодіння по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , не було надано доказів щодо притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності відповідача у справі, не було надано доказів зобов`язання відповідачів здійснити перебудову (відповідне рішення суду), або доказів неможливості проведення відповідної перебудови або відмови відповідача від її проведення, та обгрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб, а також враховуючи, що у розумінні ст. 376 ЦК України даний об`єкт нерухомості не можна віднести до самочинного будівництва, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови у задоволенні позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18).

Колегія суддів також за недоведеністю відхиляє доводи скарги про порушення відповідачем правил пожежної безпеки.

Доводи скарги, що відповідачем порушено вимог пункту 2 частини першої статті 34 та частини першої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо виконання будівельних робіт без відповідних дозвільних документів, та підтримання позовних вимог третьою особою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської не можуть свідчити про порушення відповідачем прав позивача та є підставою для звернення третьої особи до суду із самостійним позовом.

За таких обставин, установивши, що права позивача самочинним будівництвом, яке здійснено відповідачем порушені не були, а уповноважений на це орган, якому делеговані повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, із таким позовом в межах цієї справи до суду не звертався, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про знесення відповідачем самочинно збудованого нерухомого майна, що є крайньою мірою заходу усунення порушень особою відповідних норм забудови.

Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.