ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1609/20 Справа № 191/537/18 Суддя у 1-й інстанції - Гречка Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 11 січня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона передала в борг ОСОБА_1 2700 доларів США, що на той час було еквівалентно 73440 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 10% на місяць із кінцевим терміном повернення до 11 січня 2018 року. Окрім нотаріально посвідченого договору позики, відповідач склала розписку про отримання коштів у сумі 2700 доларів США та щомісячну сплату обумовлених договором позики відсотків. Протягом перших двох місяців ОСОБА_1 сплачувала відсотки за користування позиченими коштам, а з березня 2017 року відмовилася їх сплачувати. Позивач вказувала, що відповідач не повертає отриману суму позики у розмірі 2700 доларів США, яка станом на день подання позовної заяви становить 73575 грн., спілкуватися із нею відповідач відмовляється. Оскільки ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язань за договором позики, то, окрім отриманих коштів та відсотків, має сплатити пеню у розмірі 3% річних від простроченої суми. З наведених підстав ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за позикою в розмірі 73575 грн., проценти за користування коштами - 73575 грн., пеню за прострочену сплату процентів за весь час користування коштами у розмірі 67985,11 грн., а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 11 січня 2017 року в розмірі 73575 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму процентів за прострочення зобов`язання за договором позики від 11 січня 2017 року в розмірі 73575 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати процентів за договором позики від 11 січня 2017 року в розмірі 67985 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 2151 грн. 35 коп..

З таким рішенням в частині стягнення процентів та пені за прострочену сплату процентів не погодилася відповідач ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просила рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення відсотків та пені.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Двірник І.В., за реєстровим №43, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 73440 грн., що еквівалентно 2700 доларів США, за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент укладення договору, а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів не пізніше, ніж через один рік з моменту укладання даного договору, тобто до 11 січня 2018 року.

Оригінал зазначеного договору позики оглянутий апеляційним судом та долучений до матеріалів справи (а.с. 108).

Факт отримання позики в обумовленій договором сумі підтверджується пунктом 2 договору позики.

Пунктом 3 договору позики сторони погодили, що за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 10 процентів від зазначеної суми. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником щомісяця до 11 числа.

Відповідно до п. 5 договору позики в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 2700 доларів США на день платежу (а.с.5).

Про отримання позики у сумі 2700 доларів США ОСОБА_1 11 січня 2017 року власноручно складено розписку, де останньою зазначено, що вона зобов`язується щомісячно сплачувати проценти в розмірі 10% від отриманої позики до 11 числа кожного місяця , а також повернути отриману позику у сумі 2700 доларів США до 11 січня 2018 року включно (а.с. 6).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стосовно позовних вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача процентів за весь час користування коштами у сумі 73575 грн., слід зазначити наступне.

Умовами вказаного договору позики від 11 січня 2017 року сторони погодили, що за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний щомісяця сплачувати позикодавцю 10 процентів від суми позики.

Строк дії договору до 11 січня 2018 року, тобто 12 місяців.

Як вбачається із позовної заяви, позивач вказувала, що відповідач перші два місяці сплачувала їй відсотки за користування позикою, а після березня 2017 року відмовилася (а.с. 3 ).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого всиновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою за 10 місяців, що становить - 73575 грн. (7 357,50 грн. х 10 місяців = 73575 грн.).

Стосовно позовних вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача пені за прострочену сплату процентів за весь час користування коштами у розмірі 67985 грн. 11 коп., слід зазначити наступне.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 7.2 договору позики сторони погодили, що у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених пунктом 3 даного договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню з розрахунку 3% річних від простроченої суми позики за кожний день прострочення (а.с. 108).

У позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочену сплату процентів за період з 14 квітня 2017 року по 11 лютого 2018 року (день пред`явлення позову).

Як вбачається із договору позики, строк дії договору позики від 11 січня 2017 року, укладеного між сторонами визначений до 11 січня 2018 року.

Слід зазначити, нарахування пені після закінчення строку дії договору позики законодавством не передбачено, тому сума пені за процентами за договором позики від 11 січня 2017 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 644 грн. 85 коп. (73575 грн. х 3% х 272 дні : 365 днів :100)

Сума боргу за процентами, грн.Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пеніЗагальна сума пені, грн.
73575 14.04.2017 11.01.20182723 %1 644,85

Суд першої інстанції на вищезазначене належної уваги не звернув, а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 67 985 грн. 11 коп. слід змінити, зменшивши стягнуту суму пені з 67 985 грн. 11 коп. до - 1 644 грн. 85 коп.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду слід змінити, зменшивши стягнуту з відповідача на користь позивача суму пені з 67 985 грн. 11 коп. до - 1 644 грн. 85 коп. та зменшивши

стягнуті з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам позивача, з 2151 грн. 35 коп. до - 1342 грн. 05 коп.

На іпдставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати процентів за договором позики від 11 січня 2017 року, що утворилася за період часу з 14 квітня 2017 року по 11 січня 2018 року, зменшивши розмір стягнутої пені з 67 985 грн. 11 коп. до 1644 грн. 85 коп. та зменшивши розмір стягнутих судових витрат з 2151 грн. 35 коп. до 1342 грн. 05 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді