Справа № 274/3682/20 Провадження № 2/0274/1377/20
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.20 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо п предмета спору:ОСОБА_3
провизнання права на реєстрацію місця проживання без згоди співвласника,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить визнати за його дружиною - ОСОБА_3 , право на реєстрацію місця проживання в будинку, що по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини вказаного будинку, а ОСОБА_2 є власником інших 2/3 частин. ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_3 проживають за місцем її реєстрації, проте мають намір проживати за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 . Відділ з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області відмовив ОСОБА_3 в реєстрації місця проживання за вказаною адресою, оскільки відсутня згода усіх співвласників житла. ОСОБА_2 письмової згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 не надає, чим обмежує ОСОБА_1 у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своєї позиції щодо позову не повідомили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.07.1994 р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 11).

ОСОБА_1 є власником 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8, 9).

ОСОБА_3 звернулась з заявами від 18.01.2020 р. до Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, у яких просила зняти її з реєстрації місця проживання у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєструвати її місце проживання за зазначеною адресою, проте у задоволенні цих заяв було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди усіх співвласників житла (а. с. 12, 13).

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 є власником 2/3 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_1 посилається у позовній заяві.

За таких обставин Суд позбавлений можливості з`ясувати, що саме через незгоду ОСОБА_2 ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні її заяв від 18.01.2020 р.

Також Суд зазначає, що питання реєстрації місця проживання регулюється Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Зі змісту зазначеного закону, зокрема, статті 6, випливає, що реєстрація місця проживання є обов`язком громадянина України, а не його правом.

Таким чином визнання за громадянином України права на реєстрацію місця проживання не ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак звернення з позовом про визнання такого права не відповідає способам захисту, визначеним законом, та суперечить закону.

Відповідно ж до частин першої та другої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім того, з Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вбачається, що державна реєстрація місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі документів, що підтверджують право на проживання в житлі (стаття 6).

Тобто умовою проведення такої реєстрації є виникнення у особи права проживання у житлі.

Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що в ОСОБА_3 виникло право проживати у всьому житлі за адресою: АДРЕСА_1 , а не лише в 1/3 частці цього житла, яка належить її чоловіку - ОСОБА_1 .

Також Суд зазначає, що звернення ОСОБА_1 з позовом не направлено на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, оскільки стосується безпосередньо ОСОБА_3 , а відтак таке звернення суперечить частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі наведеного Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (за даними позовної заяви) , третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут