Справа № 445/141/20 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/1863/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м.Львів

Справа № 445/141/20

Провадження № 22ц/811/1863/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Крайник Н.П., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Золочівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Золочеві 18 травня 2020 року у складі судді Пилип`як П.В.,

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на лікування,-

встановив:

22 січня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. Просив стягувати з відповідача на його користь додаткові витрати, пов`язані з лікуванням, в сумі 7036,87 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що він є інвалідом 2 групи, потребує стороннього догляду і допомоги. Зазначає, що з 6 лютого 2019 року по 19 лютого 2019 року він проходив лікування у КНП «Золочівська центральна районна лікарня». 13 лютого 2019 йому проведено операцію. Стверджує, що на лікування, пов`язане з проведенням операції, ним було витрачено 7036,87 грн. Після операцій йому доводиться приймати дороговартістні ліки. Вказує, що єдиним його доходом є пенсія, розмір якої становить 2164,10 грн. Пенсії йому не вистачає на придбання ліків. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 є його сином. Вказує, що з 1990 року він (позивач) сплачував аліменти на сина. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 22 лютого 1989 року.

Позивач отримує пенсію за віком, також є інвалідом 2 групи внаслідок загального захворювання.

З довідки ГУ Пенсійного фонду у Львівській області від 22 жовтня 2019 року №2035 вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Золочівському відділі обслуговування громадян і отримує пенсію за віком, розмір якої у травні - червні 2019 року становив 2152,71 грн., а у липні жовтні 2019 року 2164,10 грн.

ОСОБА_1 з 6 по 19 лютого 2019 року перебував на лікуванні у КНП «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської районної ради Львівської області.

13 лютого 2019 року йому була проведена операція.

З матеріалів справи, а саме з листа КНП «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської районної ради Львівської області від 24 травня 2019 року №563 вбачається, що для проведення лікування ОСОБА_1 лікарські засоби та витратні медичні матеріали він (позивач) частково купував за власні кошти.

Встановлено, що на підтвердження витрат в сумі 7036,87 грн. на лікування позивачем подано копії та оригінали касових чеків.

Фіскальні чеки (порядкові номера 1- 29, 33) суд першої інстанції вірно визнав неналежними доказами, оскільки такими не підтверджується, що медикаменти використані для лікування позивача.

Згідно касових чеків (порядкові номера 36 та 37) позивачем переведено кошти ОСОБА_4 в сумі 637 грн. та оплачено ТОВ «Нова Пошта» за пересилку, які суд також вважав неналежними доказами.

Касові чеки під порядковими номерами з 30, 31, 32, 34, 35, 38 та 39 є нечитабельні, тому неможливо встановити номер чеку, дату операції, найменування придбаних товарів та їх вартості.

На підставі цього, відсутня можливості встановити чи підтверджують такі придбання ОСОБА_1 медпрепаратів у зв`язку з проведеною операцією.

Суд першої інстанції вірно визнав зазначені чеки неналежними та недостовірними доказами.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.203 цього Кодексу дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

На підставі наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що обов`язок повнолітніх дітей брати участь у додаткових витратах на батьків виникає на підставі наступного складу юридичних фактів: кровне споріднення; непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі; тяжка хвороба, інвалідність або немічність батька, матері; витрати, пов`язані з тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю матері, батька.

Додатковими витратами на батьків вважаються витрати, пов`язані з однією з таких обставин: тяжка хвороба, інвалідність, немічність. Повнолітні діти зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру. Цей перелік є вичерпним.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про його потребу в матеріальній допомозі.

Встановлено, що позивач отримує пенсію у розмірі більшому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік».

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Позивачем не доведено наявність у нього витрат, які пов`язані з тяжкою хворобою або інвалідністю.

Позивачем не доведено, що на проведення операції ним витрачено 7036,87 грн.

ОСОБА_1 не надав належних доказів того, що він потребує постійного медикаментозного лікування, у зв`язку з чим у нього виникає потреба в матеріальній допомозі.

Судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ОСОБА_5 (матір), яка потребує лікування, що підтверджується заключенням лікарсько-консультативної комісії № 179 від 5 березня 2020 року.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 18 травня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 24 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді