Провадження №22-ц/812/1439/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2020 року м. Миколаїв

справа № 473/399/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 03 квітня 2020 року під головуванням судді Ротар М.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 18 серпня 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено заяву про приєднання №1152123/210716 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). На виконання умов цього договору Банк надав відповідачеві кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок в розмірі 1500 грн. з можливістю збільшення до 40 000 грн. на строк 36 місяців, з можливим подовженням на той самий строк, під 30 % річних. В подальшому розмір кредитної лінії було збільшено до 8000 грн.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 21 лютого 2020 року складає 16 915 грн. 23 коп. з яких: 7994 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом; 5879 грн. 35 коп. - заборгованість за процентами; 6 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, 2 224 грн. 10 коп. - заборгованість за пенею, 50грн.59 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення боргу, 261 грн. 70 коп. - 3% річних за несвоєчасне повернення процентів, 499 грн. 32 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний Ощадний Банк України» заборгованість за заявою про приєднання №1152123/210716 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 серпня 2016 року, що утворилася станом на 21 січня 2020 року у розмірі 7 994 грн. 17 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 5 879 грн. 35 коп., 3% річних у розмірі 312 грн. 29 коп., інфляційні витрати в розмірі 499 грн. 32 коп. а всього - 14 685 грн. 13 коп. та 1 828 грн. 74 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» просило скасувати рішення в частині відмови у стягненні пені та комісії та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.

Апелянт зазначав, що судом першої інстанції не в повній мірі було досліджено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 05 серпня 2015 року № 694 (в редакції від 02 серпня 2016 року), згідно п. 9.1 та 9.3.1 розділу ІХ якого передбачено право Банку нараховувати пеню на суми прострочених платежів та визначено порядок та умови її нарахування. Що стосується комісії у сумі 6 грн. 00 коп., то згідно п. 5.5. Клієнт підтвердив, що отримав та ознайомився та погоджується із правилами користування карткою та тарифами які діють на дату підписання заяви, згідно яких передбачено право Банку утримувати комісію за запити балансу по картковому рахунку та комісію за послугу СМС інформування. Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку що заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 18 серпня 2016 року, а також договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не передбачено нарахування комісії та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

У відповідності зі ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 18 серпня 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 на підставі заяви останньої про приєднання №1152123/210716 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника надав кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок в розмірі 1 500 грн. з можливістю збільшення до 40 000 грн. на строк 36 місяців з можливим подовженням на той самий строк під 30 % річних.

Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої обов`язки по своєчасному поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитними коштами виконувала неналежним чином, в зв`язку із чим станом на 21 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить: по тілу кредиту - 7 994 грн. 17 коп., по відсоткам за користування кредитними коштами, розрахованими відповідно до узгодженою сторонами процентною ставкою (30 % річних) - 5 879 грн. 35 коп.

За такого, з огляду на вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення вказаних сум заборгованості з відповідачки на користь позивача.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що неналежне виконання з боку ОСОБА_1 кредитного зобов`язання призвело до інфляційних втрат позивача, а тому вказані втрати підлягають компенсації відповідачем у розмірі 499 грн. 32 коп., з цих же підстав підлягають задоволенню і вимоги Банка про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченої суми, що в загальному розмірі становить 312 грн. 29 коп. (3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 50 грн. 59 коп. +3 % річних за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 261 грн. 70 коп.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення комісії та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що ані заявою ОСОБА_1 на встановлення відновлюваної кредитної лінії від 18.08.2016 р., ані договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не передбачено нарахування такої комісії та пені.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим, зі змісту підписаної ОСОБА_1 заяви від 18 серпня 2016 року про приєднання №1152123/210716 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії вбачається, що сторонами було узгоджено, що розмір комісії складає 0 % (пункти 6.5.3. і 6.7.), а умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне погашення взагалі не відсутні (а.с. 6-7).

За таких обставин, враховуючи відсутність у вказаній заяві домовленості сторін про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування щодо розміру і порядку нарахування комісії і пені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог Банку про стягнення зазначених нарахувань.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що обов`зок відповідачки сплачувати комісію передбачений пунктом 5.5. її заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, колегія суддів вважає необґрунтованими. Так, відповідно до зазначеного пункту заяви ОСОБА_1 підтверджує, що отримала, ознайомилася та погодилася із Правилами користування карткою, Тарифами, які діють на дату підписання заяви.

Проте, матеріали справи не містять ані Тарифів, з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість відповідачки за даним платежем, ані належних доказів узгодження із ОСОБА_1 конкретного їх розміру.

Апелянт, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення пені, посилався на те, що розмір та порядок нарахування пені передбачений пунктами 9.1., 9.3.1. Розділу ІХ Договору комплексного банківського обслуговування, до якого відповідно до заяви від 18 серпня 2016 року приєдналась ОСОБА_1 , на підтвердження чого до апеляційної скарги приклав витяг з Розділу ІХ зазначеного Договору.

Проте, на думку колегії суддів, посилання апелянта на вказані пункти Договору комплексного банківського обслуговування не можуть розцінюватися як належний та переконливий доказ укладеного із відповідачем кредитного договору саме на таких умовах, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Між тим, наданий позивачем до суду першої інстанції Договір комплексного банківського обслуговування викладений у іншій редакції та взагалі не містить умов щодо порядку нарахування пені (а.с. 9-12).

Доказів узгодження із відповідачкою умов кредитування, зазначених у Договорі комплексного банківського обслуговування, витяг з якого прикладений до апеляційної скарги, матеріали справи не містять.

За такого відсутні підстави вважати узгодження зі ОСОБА_1 саме тих умов по пені, які вважав узгодженими банк.

Отже доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не було наведено.

За такого колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог Банку про стягнення, в зв`язку із чим правильно задовольнив позов частково.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Оскільки судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення не було скасовано або змінено, то відсутні підстави для зміни проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року