Справа № 459/2030/20
Провадження № 2/459/1007/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судових засідань Сиванич У.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И В :

22.07.2020 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 від його заробітку (доходу) щомісячно безтерміново, починаючи від дня звернення до суду.

На обґрунтування позову послався на те, що йому 74 роки, являється пенсіонером за віком. Єдиним джерелом його доходу є пенсія, тому вважає, що його матеріальне становище є вкрай нужденним. Стверджує, що після перенесеного інсульту практично не може самостійно пересуватися, необхідний сторонній догляд, однак проживає один. Також зазначає, що відповідач - його син є фізичною особою-підприємцем, а тому має можливість надавати йому матеріальну допомогу, однак в добровільному порядку цього не робить.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позов підтримує, просить такий задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивача не бачив понад 40 років, добровільно допомагає матері. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Відповідно до статті 201 Сімейного кодексу України, обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьками доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2020 року становить 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Разом з тим, згідно з копією довідки Червоноградського відділу обслуговування громадян (сервісий центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.06.2020 року № 1757 5879 2274 1799/1475 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сокальському об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області та отримує пенсію за віком, яка склала у листопаді 2019 року - 2350,16 грн., грудні 2019 року - 2356,08 грн., січні 2020 року - 2356,08 грн., лютому 2020 року - 2356,08 грн., березні 2020 року - 2356,08 грн., квітні 2020 року - 3356,08 грн. (а.с. 5).

Відповідно до висновку, зробленого Верховим Судом у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 759/1315/17, особа, яка отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України.

Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні таких слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.08.2020 року.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентиф.номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 )

Суддя: Д. І. Рудаков