Справа № 161/79/18
Провадження № 6/161/294/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

09 липня 2020 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюк А.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по заяві про поворот виконання постанови Волинського апеляційного суду від 27 травня 2019 року, скасованої постановою Верховного суду від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

07.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про поворот виконання постанови Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року, скасованої постановою Верховного суду від 25.03.2020 року у справі № 161/79/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Одночасно з даною заявою подав заяву про забезпечення позову, яку обгрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року рішення Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року в даній справі скасовано, стягнуто з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_2 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на рахунках АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 22500 доларів США. Постанову Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року скасовано постановою Верховного суду від 25.03.2020 року, рішення Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року залишено без змін.

Таким чином, Ѕ частки належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно перебуває у власності ОСОБА_2 .

Вказує, що підставою забезпчення позову є обгрунтоване припущення заявника, що існує реальна загроза невиконання повороту постанови Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року або ускладнити його виконання, оскільки ОСОБА_2 намагається відчужити спірну квартиру третім особам.

Враховуючи наведене, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши заяву про забезпечення позову із додатками, вивчивши матеріали заяви у межах вирішення заяви про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року рішення Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року в даній справі скасовано, стягнуто з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_2 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на рахунках АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 22500 доларів США. Постанову Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року скасовано постановою Верховного суду від 25.03.2020 року, рішення Луцького міськрайонного суду від 17.12.2018 року залишено без змін.

З метою примусового виконання постанови Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року приватним виконавцем було арештовано та передано на реалізацію Ѕ частину квартири, загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ч. 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 передано у власність дану квартиру на загальну суму 399140,00 грн., що належить боржнику ОСОБА_1 .

Рішенням приватного нотаріуса Курти Н.В. від 21.11.2019 року про державну реєстрацію права власності, за ОСОБА_2 зареєстровано право вланості на Ѕ частки квартири.

Відповідно до частини 1статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 8 ст. 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись нормами процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України які наведенні у Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за № 9 від 22 грудня 2006 року, суд при вирішенні питання про забезпечення позову здійснив оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, суд вважає, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову зазначене може негативно вплинути на поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання повороту постанови Волинського апеляційного суду від 27.05.2019 року, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Накласти арешт на квартиру загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк