Справа № 536/1747/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказував, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв його син, позивач по справі, ОСОБА_1 .

Після смерті позивач не пропустивши передбачений діючим законодавством України строк звернувся з необхідними документами для вирішення питання прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. як спадкоємець за законом.

Проте, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право власності на майно померлого, посилаючись на відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями.

На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пінчук Ю.В. в судове засідання не з`явилися. На адресу суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явились. Про дату і час слухання справи були повідомлені належним чином. Подали до суду заяву, згідно якої просили проводити слухання справи без їх участі.

Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко Ольга Борисівна в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала повідомлення в якому позов визнала, просив справу розглядати без її участі.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 27.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті батька прийняв його син, позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, згідно якої гр. ОСОБА_2 , згідно записів погосподарської книги № 02-0831-1 Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області лічиться житловий будинок 2007 року побудови, з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці приватної власності загальною площею 0,3105 га.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. від 03.12.2019 року, зареєстровано в реєстрі № 1328 на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0004, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та Витягом з Державно реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, індексний номер рішення № 191261277.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2019 року, приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б., було відмовлено мені, ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не надано правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, право власності на яких також не зареєстровано.

Таким чином, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями.

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ст.1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого на її прийняття, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 21/753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», „Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку".

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права, однією із підстав якого визначався договір купівлі-продажу домоволодіння. Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( п.20 Інструкції).

Відповідно до вказаних нормативних актів записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , померлий ОСОБА_2 , набув на законних підставах, хоч і не зареєстрував його.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 15, 16 , 328, 346, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Сапко О.Б. про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський