ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 656/374/20 Головуючий в І інстанції Крисанова В.І.
Номер провадження 22-ц/819/1202/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області у складі судді Крисанової В.І. від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іванівської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXV сесії VII скликання від 24.02.2020 № 1679, рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXIX сесії VII скликання від 10.06.2020 № 2115, рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXIX сесії VII скликання від 10.06.2020 № 2123 та зобов`язання вчинити дії щодо затвердження проекту землеустрою, передання земельної ділянки площею 2,000 га з кадастровим номером :03:001:0268 із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради за межами с. Шотівка, Іванівського району, Херсонської області у власність ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року у відкритті провадження за позовною вимогою про визнання недійним та скасування рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXV сесії VII скликання від 24 лютого 2020 року № 1679 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив ухвалу скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно та необґрунтовано відмовив у відкритті провадження в частині визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, оскільки прийняті відповідачем рішення про передачу третім особам у приватну власність земельних ділянок є ненормативними актами суб`єктів владних повноважень, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. У такому випадку, на думку апелянта, захист порушеного права залежно від суб`єктного складу сторін, має вирішуватись за нормами цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Марущенко А.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, представник Іванівської селищної ради вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи осіб, які з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Іванівської селищної ради Херсонської області XXXV сесії VII скликання від 24 лютого 2020 року № 1679 прийнято органом місцевого самоврядування в рамках реалізації своїх контрольних функцій у сфері управлінської діяльності та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іванівської селищної ради Херсонської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2, 0000 га для ведення особистого селянського господарства.

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 , на підставі абзацу 3 частини 7 статті 118 ЗК України повідомив Іванівську селищну раду про те, що в цей день ним укладено договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.7).

20 грудня 2019 року позивач звернувся до Іванівської селищної ради із заявою про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення та просив підписати відповідний Акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 09 грудня 2019 року, який міститися у проекті землеустрою (а.с.8).

Листом Іванівської селищної ради від 23 грудня 2019 року №2206 його було повідомлено, що Іванівська селищна рада немає можливості підписати Акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, оскільки 20.12.2019 року на пленарному засіданні селищної ради питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не було вирішено через недостатність голосів для його затвердження (а.с.9).

Висновком державної експертизи від 18 березня 2020 року № 6336/82-20 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га було погоджено (а.с.10).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :03:001:0268 (а.с.11).

24 лютого 2020 року Іванівською селищною радою було прийнято рішення №1679 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 (а.с.12).

Рішенням №2123 від 10 червня 2020 року Іванівською селищною радою затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0268 у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (а.с.14).

Земельна ділянка має той самий кадастровий номер щодо якої виготовляв проектну документацію ОСОБА_1

10 червня 2020 року рішенням №2115 Іванівська селищна рада відмовила ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га (а.с.13).

16.06.2020 року зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 .

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування чи власність з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництв.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для отримання земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151-1 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вимоги про визнання рішення незаконним мають розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникнуло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникнуло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Такий правовий висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 536/158/16-ц від 18.11.2018 року.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникнуло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникнуло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів даної справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_1 є земельна ділянка, яка, на його думку, неправомірними рішеннями Іванівської селищної ради була передана у власність ОСОБА_3 та на яку у останнього виникнуло право власності, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Тобто, на час постановлення судом оскаржуваної ухвали існувало речове право відповідачки ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку. У зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що якщо в результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги стосуються одного і того самого предмету позову та нерозривно між собою пов`язані.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на те, що спір між позивачем та відповідачами стосується приватноправових відносин, а позовні вимоги нерозривно пов`язані між собою, ухвала Іванівського районного суду Херсонської області від 22.06.2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 22 червня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 01 вересня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова