Справа № 523/1714/14-ц
Провадження №2/523/3507/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором від 10.10.2006р. в розмірі 21006,65грн., яка в свою чергу складається з суми боргу за тілом кредиту в розмірі 4854,28грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 12220,63грн., заборгованості по комісії в розмірі 3931,74грн., штрафу, який складається з складової та фіксованої частини в загальному розмірі 1193,91грн. А з урахуванням раніше стягнутої суми боргу за кредитним договором за судовим наказом від 14.10.2008р. в розмірі 7128,48грн., заборгованість складає 15072,08грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач не виконала прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у неї виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.02.2014р. провадження у справі було відкрито.

Заочним рішення суду від 17.03.2014р. позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» були задоволені.

Ухвалою суду від 13.07.2020р. заочне рішення суду було скасовано з призначенням розгляду справи за участю сторін в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про підтримання пред`явлених позовних вимог та розгляду справи у їх відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. В матеріалх справи наявні заперечення проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Суд, вивчивши матеріли справи прийшов до наступного висновку

Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору №б/н від 10.10.2006р. ОСОБА_1 отримала від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у заяві, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до Умов та Правил, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та штраф.

Вважаючи, що з боку відповідача умови кредитного договору не виконуються належним чином, Банк за договором кредитування розрахував заборгованість відповідачу, яка станом на 31.12.2013р. дорівнює 21006,65грн., яка складається з: суми боргу за тілом кредиту в розмірі 4854,28грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 12220,63грн., заборгованості по комісії в розмірі 3931,74грн., штрафу, який складається з складової та фіксованої частини в загальному розмірі 1193,91грн.

Позивач зазначає, що судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2008р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» була стягнута заборгованість за вказаним вище кредитним договором в загальному розмірі 7128,48грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 15072,08грн., з урахуванням суми штрафу в розмірі 1193,91грн.

Вирішуючи питання про стягнення нарахованої Банком заборгованості по кредитному зобов`язанню, суд виходить з наступного обґрунтування, з урахуванням правової позиції висловленою ВП ВС у справі № 342/180/17-ц.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 10.10.2006р. процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім відсутності належного обґрунтування та надання допустимих доказів, в частині наявної у відповідача суми заборгованості по процентам та неустойки (пеня, штраф) суд також не приймає та відхиляє обґрунтування позивача на його право вимоги в частині стягнення процентів та неустойки (пені, штрафу) за кредитним договором від 18.11.2013р., з посиланням на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих сум процентів, пені та штрафу, в зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Що стосується стягнення суми заборгованості за тілом по кредиту в розмірі 4854,28грн. то суд виходить з наступного.

Як було зазначено вище, судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2008р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» була стягнута заборгованість за вказаним вище кредитним договором в загальному розмірі 7128,48грн. При цьому, ані судовий наказ, ані позивач в даній позовній заяві не зазначає, з чого складалась стягнута сума боргу за судовим наказом, зокрема не зазначено розмір боргу за тілом кредиту, процентами, неустойки, штрафу тощо, за який період було проведено таке нарахування. При цьому заборгованість в розмірі 7128,48грн. була сплачена відповідачем ще 14.10.2008р.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 13878,17грн., без урахування суми штрафу в розмірі 1193,91грн., позивач ґрунтує їх виключно на математичної дії шляхом віднімання від суми боргу 21006,65грн. суми боргу за судовим наказом в розмірі 7128,48грн. Такі обставини вказують на те, що позивачем не доведено, яка сума боргу за тілом кредиту існує на час розгляду справи та підлягає стягненню з відповідача. Тобто, вимоги в частині стягнення тілу кредиту ґрунтуються на припущеннях та є недоведеними. Відсутність такого обґрунтування вказує на те, що стягнення тілу кредиту даним рішенням суду може призвести до подвійного стягнення однієї і той же суми боргу по кредиту. При цьому саме на позивача нормами ЦПК покладено обов`язок доведеності та обґрунтованості пред`явлених позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог в частині стягнення суми боргу за тілом кредиту слід також відмовити.

На підставі викладеного, пред`явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 23 вересня 2020р.

Суддя