Справа № 203/2112/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника відповідачки - Терехова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.09.2010 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. 17.08.2014 року банком до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора та 07.02.2015 року отримано відповідь, що спадкоємцями померлого позичальника ОСОБА_3 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.06.2018 року вказаним спадкоємцям було направлено лист-претензію, згідно яких банк пред`явив свої вимоги, на виконання яких ніяких дій вчинено не було. Станом на дату смерті позичальника, його заборгованість за кредитним договором становила 13949 грн. 64 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту. Посилаючись на вказані обставини та в обгрунтування правових підстав на положення ЦК України, зокрема ст.ст.1281,1282 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів зазначену вище заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В наданому разом із позовом клопотанні представник позивача в разі його неявки просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в наданій заяві просила розглядати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що з наданих позивачем до позовної заяви документів не вбачається, який вид кредитної картки надавався позичальнику та не надано докази її видачі, встановлення кредитного ліміту в сумі 15000 грн., строку дії картки; не надано кредитного договору; доказів отримання позичальником Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, ознайомлення з ними позичальника. Крім того, посилався на пропуск позивачем строків позовної давності та просив застосувати наслідки пропуску такого строку.

Враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, а також аналогічну заяву відповідачки ОСОБА_1 , суд, враховуючи положення ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи по суті за фактичної явки сторін, на підставі наявних матеріал справи.

Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.09.2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, оформлений відповідною анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

На виконання умов договору позичальнику було видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого змінювався протягом дії договору.

З виписки по рахунку позичальника ОСОБА_3 вбачається, що останній активно користувався кредитним коштами шляхом зняття готівки та здійснюючи оплату за придбанні товари в торгівельних мережах та інші платежі.

Вказані обставини підтверджуються відповідною анкетою-заявою, випискою по рахунку, довідкою що встановленого кредитного ліміту та зміни його розміру.

Також з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

На момент його смерті залишилась неповернутою заборгованість за тілом кредиту в сумі 13949 грн. 64 коп.

11.08.2014 року банк направив до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України та 02.02.2015 року отримав з нотаріальної контори листа, в якому повідомлялась, що 19.08.2014 року нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а також зазначено про подачу заяв про прийняття спадщини матір`ю померлого ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_2

09.05.2018 року банком було складено та 03.06.2018 року відповідачам направлено листи-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором померлого позичальника, які залишились без реагування.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281,1282 ЦК України банк заявив вимоги до відповідача, як спадкоємця померлого позичальника.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у відповідачів, як спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори протягом встановленого законом шестимісячного строку, виник обов`язок перед банком щодо погашення заборгованості, яка виникла у померлого спадкодавця, як позичальника за кредитним договором.

Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Як встановлено судом, позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про смерть позичальника банку стало відомо в серпні 2014 року, про що свідчить направлена банком 11.08.2014 року претензія кредитора до нотаріальної контори.

Подавши таку претензію в межах шестимісячного строку, банк дотримався таким чином, строків пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, встановлених ст.1281 ЦК України.

Поряд з цим, суд також враховує, що листом нотаріальної контори від 28.01.2015 року позивача було повідомлено про заведення 19.08.2014 року нотаріальною конторою спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а також повідомлено про спадкоємців, які прийняли спадщину, подавши відповідну заяву та якими були відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказаний лист було отримано банком 02.02.2015 року, що підтверджується відповідним штампом на ньому.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, з 02.02.2015 року почався перебіг строків позовної давності для пред`явлення позивачем вимоги до відповідачів, оскільки саме в цей день банку стало відомо про прийняття спадщини та осіб спадкоємців померлого позичальника.

Поряд з цим, банк направив останнім лист-претензію про погашення заборгованості лише 03.08.2018 року, а з позовом до суду звернувся 10.06.2019 року, пропустивши таким чином трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В зв`язку з цим, оскільки позивачем було пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності, а також посилання на це представника відповідачки ОСОБА_2 та її заяву про застосування наслідків пропуску цього строку, в задоволенні позову відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,257,261,267,525,609,627,629,638,642,1054, 1216,1218,1219,1220,1231,1268-1270,1281,1282,1296,1297 ЦК України, ст.ст2,4,5,10-13,76-80,141,211, 223,258,259,263-268,280, 281 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак