Провадження № 2-о/752/34/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.07.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства, перебування у фактичних шлюбних стосунках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , з якою заявник перебував у шлюбі.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак вони фактично проживали в квартирі АДРЕСА_2 .

Оскільки заявник постійно проживав з ОСОБА_3 , вів з нею спільне господарства він вважає, що фактично вступив у спадщину та прийняв спадкове майно.

В серпні 2018 р. він звернувся до Другої Київської нотаріальної контори та йому повідомили про необхідність явки всіх спадкоємців 02.09.2018 р., однак в зв`язку з перебування за межами м.Києва до нотаріуса у визначений строк вони не звернулись.

23.01.2019 р. нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З огляду на викладене, заявник просить встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства та фактичних шлюбних відносин для подальшого оформлення права на спадщину за законом.

Заявник в судовому засіданні підтримав подану заяву, просив її задовольнити, встановивши факт спільного проживання з ОСОБА_2 , яка хоча і була зареєстрована в квартирі по вул.Ломоносова , однак проживала постійно з заявником по вул.Заболотного . Оскільки вони проживали спільно однією сім`єю, він фактично вступив у спадщину, однак нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Другої Київської державної нотаріальної контори.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстрований 04.11.1976 р. Відділом РАЦС Московського району м.Києва, про що складено актовий запис 2007 (а.с.11).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1221 ЦК України 1. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

В силу положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги звернулись 23.01.2019 р. з заявою до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Оскільки спадкоємці пропустили строк для прийняття падщини, визначений ст. 1268 ЦК України та не надали документи, що підтверджують фактичне прийняття спадщини в зв`язку з реєстрацією за іншою адресою ніж місце відкриття спадщини, державний нотаріус Шокун Є.М. відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, про що постановив відповідну постанову та рекомендував звернутись до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або ж з заявою про встановлення факту прийняття спадщини.

В силу положень ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт п`ятий частини другої ст.293 ЦПК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У такому порядку суди можуть розглядати заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

В даному випадку спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилась після ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже встановлення факту після її смерті не може розглядатись в порядку окремого провадження, а спадкоємці, які не мають підтвердження про фактичне прийняття спадщини і не звернулись у визначений ст. 1268 ЦК України строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не позбавлені можливості подати до суду заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що розглядається у позовному провадженні.

Заявник, звертаючись до суду, просить встановити факт спільного проживання, ведення спільного господарства та перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 .

Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому факт перебування їх у фактичних шлюбних стосунках та проживання однією сім`єю не може бути підтверджений в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відновлення своїх прав на прийняття спадщини не у спосіб, передбачений законом, в зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.293, 294, 315 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя