Справа № 146/429/17
Провадження № 22-ц/801/1543/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуСправа № 146/429/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Медвецького С.К., Шемети Т.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року, ухвалене суддею Пилипчуком О.В. в смт Томашпіль, повне рішення складено 26 червня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Рожнятівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області, про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області №10 від 02 листопада 2015 року, нікчемним.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядько позивача - ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельних ділянок, розташованих на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастрові номера :03:000:0032 та :03:000:0015.

Оскільки ОСОБА_3 на момент смерті не мав дружини, батьків чи дітей, позивач є єдиним законним спадкоємцем, тому він звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Сільською радою надано довідку про те, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , за заповітом - ОСОБА_2 .

Вказує, що ОСОБА_3 за життя не складав заповіту на випадок своєї смерті, тим більше на користь ОСОБА_2 , і в нього не було жодних причин для складення заповіту на користь іншої особи.

11.09.2016 в присутності державного нотаріуса він ознайомився з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та із заповітом, в результаті вивчення якого ним було встановлено, що підпис в заповіті ОСОБА_3 не належить, текст написаний жіночою рукою. Крім того, в заповіті невірно зазначено дату народження ОСОБА_3 . Тому в нього існують сумніви з приводу самостійного складання та підписання спадкодавцем заповіту.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що судом надано перевагу доводам відповідача і залишено поза увагою доводи позивача; судом залишено поза увагою покази секретаря сільської ради ОСОБА_4 з приводу його відсутності в кабінеті під час підписання ОСОБА_3 заповіту; висновок експертів від 28.11.2017 наданий без урахування всіх документів, які повинні були бути наданні на експертизу та містили зразки підпису спадкодавця; судом не взято до уваги висновок експерта від 15.11.2018 і така відмова є необґрунтованою; висновок експерта від 05.05.2020, взятий судом першої інстанції до уваги, є неналежним доказом і не спростовує висновок експерта від 15.11.2018.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши позовні вимоги по суті, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в даному випадку судом неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області у віці 65 років попер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 11.11.2016 (а.с.5 т.1).

Згідно довідки виконкому Рожнятівської сільської ради №187 від 11.11.2016, після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також земельного паю розміром 4,51 га, що знаходиться в користуванні ПП ОСОБА_5 , посвідченого державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №000369, виданого Рожнятівською сільською радою 17.07.2001. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями являються його племінник ОСОБА_1 згідно закону та ОСОБА_2 згідно заповіту, складеного та засвідченого Рожнятівською сільською радою за №10 від 02.11.2015, інших спадкоємців немає (а.с.6 т.1).

ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №7 ОСОБА_3 (а.с.13 т.1), посвідкою про народження матері позивача - ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 (а.с.7 т.1), свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 04.08.1962 (а.с.9 т.1).

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.10 т.1).

ОСОБА_1 11.11.2016 звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та цього ж дня державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 418/2016 (а.с.11,12 т.1).

Також, 15.11.2016 до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 (а.с.24 т.1).

Згідно заповіту від 02.11.2015, зареєстрованого в реєстрі за №10, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області заповів ОСОБА_2 земельний пай, який знаходиться в користуванні ПП ОСОБА_5 в селі Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області розміром 4,51 га, посвідчений державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №000669, виданий Рожнятівською сільською радою 17.07.2001 (а.с.25 т.1).

Згідно з витягом з реєстрів для реєстрації нотаріальних дій Рожнятівської сільської ради на 2012 рік ОСОБА_3 02.11.2015 склав заповіт на земельний пай на ОСОБА_2 (а.с.63-65 т.1).

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу для визнання заповіту нікчемним посилався на те, що в заповіті невірно зазначено дату народження ОСОБА_3 , а також, що ОСОБА_3 заповіт не підписував.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно з положеннями ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що заповіт, складений 02.11.2015 від імені ОСОБА_3 , є оспорюваним правочином і в силу вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України не може бути визнаний нікчемним, а відтак, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав не відповідає вимогам закону.

Такий висновок апеляційного суду зроблено з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2020 у справі №533/900/17.

Враховуючи, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку із невірно обраним позивачем способом захисту, дослідження мотивів апеляційної скарги не має правового значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Рожнятівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області, про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді С.К. Медвецький

Т.М. Шемета