Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1690/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 68 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г.

у цивільній справі №285/1690/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №0616/483/2012 від 20.03.2012 року, та стягнути з відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати вступу рішення в законну силу і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування поданого позову зазначала, що за рішенням суду з відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання їхньої спільної доньки в розмірі 1000 грн. Відповідач сплачує вказану суму, однак на сьогоднішній день цієї суми не вистачає для утримання дитини. Позивач самостійно не в змозі забезпечити доньці належне харчування, навчання, оздоровлення. Розмір аліментів, які сплачує відповідач, занадто низький. Крім того, позивачці відомо, що відповідач є фізичною особою-підприємцем в сфері роздрібної торгівлі. Згідно податкової декларації валовий дохід відповідача за минулий рік склав 400 000 грн., однак точний розмір реальних доходів позивачці не відомий. Тому вважає, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. Проте, добровільної згоди щодо розміру аліментів сторони не досягли і тому позивачка звернулась до суду з позовом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 0616/483/2012 від 20.03.2012 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати вступу рішення в законну силу і до досягнення нею повноліття.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів з 3 000 грн. до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд оскаржуваним рішенням поставив апелянта у надзвичайно скрутне матеріальне становище, залишаючи його практично без засобів існування. Так, висновок суду відносно того, що в даний час апелянт є працевлаштованим, як це випливає з довідки Новоград-Волинського МРТМО від 11.06.2020 року є хибним. Вказує, що непрацевлаштований і ні з ким не перебуває у трудових відносинах. Відомості відносно фірми «Гіркета», м. Вільнюс, як останнє місце його роботи, що містяться у довідці Новоград-Волинського МРТМО від 11.06.2020 року були внесені виключно з його слів тому, що до лютого 2020 року він надавав послуги з вантажоперевезення вказаній юридичній особі. Відповідно до постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 12.02.2020 року, винесеної старшим державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), він був позбавлений можливості виїхати до Литви у встановлений термін і продовжувати виконання взятих на себе зобов`язань. Вказує, що на день розгляду справи він формально ще зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак свою підприємницьку діяльність не здійснював і будь-яких доходів від неї не отримував і доказів протилежного судом не добуто. Так, дійсно за 2019 рік апелянтом, як фізичною особою-підприємцем, працюючою за спрощеною системою оподаткування, було задекларовано 400 000 грн. Однак, вказана сума не є чистим доходом, а валовим, тобто його частиною.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки ОСББ Родина+ від 05.05.2020 року донька ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні (а.с.6).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ЗУ «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2020 року - 1779 грн., з 01.07.2020 року 1859 грн., з 01.12.2020 року 1921 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2020 року 2218 грн., з 01.07.2020 року 2318 грн., з 01.12.2020 року 2395 грн.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Оцінивши в сукупності всі обставини справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з моменту постановлення попереднього рішення у березні 2012 року у позивача погіршилося матеріальне становище, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із ростом цін на продукти та одяг, оплату комунальних послуг. Ці обставини є загальновідомими та додаткового доведення не потребують.

Стан здоров`я позивача, відповідача та дитини задовільний і не змінився з березня 2012 року.

Той факт, що відповідач має щомісячно сплачувати кредитні зобов`язання перед ПАТ Укрсоцбанк, висновків суду не спростовує, оскільки договір укладений ще у 2007 році. Також наявність іншої сім`ї (в червні 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 ) не свідчить про збільшення кількості утриманців відповідача.

Натомість, як обставину, що свідчить про покращення матеріального стану відповідача, суд правильно врахував зменшення кількості його утриманців, оскільки за рішенням суду 2012 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання трьох доньок. Проте на теперішній час дві з них стали повнолітніми.

Також при постановленні рішення суд зважив на ту обставину, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, отримує дохід від підприємницької діяльності, оскільки згідно декларації в 2019 році дохід відповідача склав 400 000 грн. (а.с.42-43)), фактично не призупинив підприємницьку діяльність.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з метою найкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 30.09.2020 року.