Справа № 591/1356/20
Провадження № 2/591/1512/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Бабич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в загальному позовному провадженні цивільну справу № 591/1733/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ «Приватбанк» суми заборгованості за Генеральною угодою №б/н від 07 квітня 2015 року у розмірі 39922,86 грн., витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису -1700 грн., всього 41622,86 грн. Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) на виконання виконавчого напису нотаріуса відкрито 09 лютого 2016 року та виконується виконавче провадження №ВП50333973.

З виконавчим написом він не погоджується, вважає, що при його вчиненні були порушені норми законодавства.

Так 07 квітня 2015 року між ним та ПАТ «КБ Приватбанк» дійсно була укладена Генеральна угода № б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукта кредитних карт.

За генеральною угодою підлягала реструктуризація заборгованості за двома договорами: за договором №SUXRRХ06770455 від 06 квітня 2008 року - (який названий в Генеральній угоді як договір №1) та договір №SAMON2199 від 07 вересня 2007 року (названий в Генеральній угоді Договір №2). Останнього договору не існувало, існувала кредитна картка від 19 вересня 2007 року.

За договором №1 зменшувалась заборгованість, яка виникла з дати надання кредиту, а саме, проценти на 0,0 грн., комісія на 0,0 грн., пеня на 10084,55 грн., штраф на 3332,03 грн.(п.1.1.1) За цим договором була визначена заборгованість у сумі 7205,48 грн. (п.1.1.2), з датою кінцевого погашення заборгованості 30 квітня 2016 року ( п. 1.1.3).

За договором №2 зменшувалась заборгованість, яка виникла з дати надання кредиту, а саме, проценти на 1879,43 грн., комісія на 578,04 грн., пеня на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн.(п. 1.2., 1.2.1). За цим договором була визначена заборгованість у сумі 13973,59 грн. (п.1.2.2), з датою кінцевого погашення заборгованості 30 квітня 2016 року (п. 1.2.3).

На момент укладення Генеральної угоди він не знав і не підозрював про те, що по кредитному договору і по кредитній картці судами уже були винесені судові рішення про стягнення повної суми заборгованості.

20 лютого 2014 року Зарічним районним судом м. Суми у справі №591/10049/13-ц за позовом ПАТ «КБ Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості ухвалене заочне рішення, за яким стягнута заборгованість за кредитним договором № SUXRRХ06770455 від 06 квітня 2008 року у сумі 17585,72 грн., в тому числі:

- 3476,30 грн. - заборгованості за кредитом;

- 204, 32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 11957,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи за відповідно до п.5.3 умов та правил надання банківських послуг договору:

- 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина);

- 813,61 грн. - штраф ( процентна складова).

Крім того, 27 грудня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми у справі №591/10745/13-ц за позовом ПАТ «КБ Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості ухвалене заочне рішення, за яким стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2007 року (по кредитній картці) в сумі 14781,81 грн., в т.ч. заборгованості за кредитом - 4088,50 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7305,16 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом-2208,06 грн., штраф відповідно до гі.8.6. умов та правил надання банківських послуг-500 грн. штраф (фіксована частина), 680,09 грн. штраф (процентна складова).

Ці заочні судові рішення йому судом не вручались, про їх існування він не знав. Вони набрали чинності. Крім того на час укладення Генеральної угоди й до сьогодні у Зарічному відділі ДВС є виконавче провадження ВП №51753376 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ Приватбанк на підставі рішення суду від 20 лютого 2014 року заборгованості за кредитним договором № SUXRRХ06770455 від 06 квітня 2008 у сумі 17585,72 грн. У рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на кошти та майно, належне йому.

Водночас, Банк, укладаючи з ним Генеральну угоду, змовчав про те, що сума заборгованості уже стягнута за рішенням суду і повторно визначив суму заборгованості, яка на сьогодні на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса підлягає стягненню з нього на користь банку. При цьому, за Генеральною угодою за договором№1 зменшена пеня на 10084,55 грн., штраф на 3332,03 грн., визначена заборгованість за договором у сумі 7205,48 грн., яка вже стягнута за рішенням суду. За цим договором також був визначений новий розмір штрафу (п. 1.4.3) у розмірі 13416,58 грн.

Є очевидним спір про суму заборгованості за кредитним договором, що суперечить вимогам ч.1ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості.

Банк надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису розрахунок заборгованості станом на 26 листопада 2015 року, з якого не можливо зрозуміти, яким чином нараховувалась заборгованість. Крім того, у цьому розрахунку зазначений до стягнення штраф у сумі 15874,04 грн., який був визначений Генеральною угодою за двома договорами, підлягав сплаті в день наступний за днем повернення кредиту (п. 1.4.3), а строк повернення кредиту визначений датою 30 квітня 2016 року (п. 1.4.1). Тобто, визначений Генеральною угодою штраф був обрахований за період з дня укладення Генеральної угоди, з 07 квітня 2015 року, до закінчення строку її дії - до 30 квітня 2016 року. Штраф, пред`явлений Банком до стягнення, і задоволений нотаріусом, обрахований не по 30 квітня 2016 року, а станом на 26 листопада 2015 року.

Крім того, у розрахунку, наданому Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, зазначена сума разом до стягнення: 40422,86 грн., в т.ч. штраф -15874,04 грн., а виконавчим написом запропоновано до стягнення 39922,86 грн. заборгованості, в т.ч. штраф - 15374,04 грн.

Крім того, розрахунок заборгованості містить запис про те, що «Станом на 18.12.2015 заборгованість у сумі всього заборгованість за кредитом 15874,04 не погашено».

Стягувачем відповідачем у справі, ці положення порушені.

Банк не має право стягувати одночасно пеню і штраф за порушення позичальником грошових зобов`язань, оскільки подвійна цивільна відповідальність заборонена ст. 61 Конституції України (ВССУ від 31 травня 2017р. у справі № 756/2999/15-ц)

Встановлення для позичальника банку непропорційно високої пені є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу послуг і може бути визнане незаконним.

Як вбачається з матеріалів виконавчого напису нотаріуса, 08 грудня 2015 року була складена Банком письмова вимога про усунення порушень за Генеральною угодою, у якій зазначена сума заборгованості станом на 26 листопада 2015 року - 40422,86 грн. та повідомлено про те, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом 1 календарного дня з дати відправлення письмової вимоги.

Як вбачається з поштової квитанції, письмова вимога направлена наче б то йому 16 грудня 2015 року. Тобто, він повинен був сплатити суму, зазначену у вимозі, 17 грудня 2015 року. Але даної вимоги він взагалі навіть і не отримував і не знав про її існування. Матеріали не містять доказів на підтвердження отримання ним даної вимоги. Ні Банк, ні приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не повідомили його про ці обставини, чим порушені його права та Закон, зокрема, п. 6 частини 10 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції на грудень 2015 року, за якою передбачалось, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Нотаріус не повідомляла його про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли він, як боржник, не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис оскільки неюне була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача). Наслідки такого неповідомлення зазначені в узагальненні ВССУ від 07.02.2014року про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні. А саме в п. 10 вказаного узагальнення вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Тому він вважає, що відсутні підстави вважати, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису він, мав безспірну заборгованість перед стягувачем; очевидний наявний спір щодо суми заборгованості за кредитом; банком подано невірний незрозумілий недійсний розрахунок заборгованості; вимога про усунення заборгованості містить відмінності між сумою вказаною у виконавчому написі, та у вимозі про дострокове повернення кредитних коштів.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 7743, про стягнення з нього на користь ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» суми заборгованості за генеральною угодою № б/н від 07 квітня 2015 року у розмірі 39922 грн. 86 коп., витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 1700 грн., всього 41622 грн. 86 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 19 травня 2020 року о 09 год. 30 хв.

27 березня 2020 року від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, посилаючись на наступні обставини. Позивач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, та не повернув в межах строку, встановленого Договором, суму кредиту, не сплатив проценти, комісію та інше за користування кредитом.

З боку АТ КБ «ПриватБанк» здійснювались додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором, яку позивач залишив без уваги та виконання, що свідчить факт наявності боргу та його визнання саме стороною позивача.

В свою чергу з боку позивача не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку,а саме кредитний договір, засвідчений Банком розрахунок про заборгованість, в якому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача.

При таких обставинах відсутні підстави вважати, що оспорюваний виконавчий напис від 24 грудня 2015 року було вчинено з порушенням порядку на його вчинення, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

19 травня 2020 року, в зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного сповіщення про дату та час підготовчого засідання третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладене на 06 липня 2020 року на 08 год. 30 хв.

25 червня 2020 року надійшли письмові пояснення від Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М., в яких просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 97-99).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року закрите підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу для розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 23 вересня 2020 року з викликом сторін у справі.

В дане засідання учасники справи не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представником позивача надано суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частина 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №7743, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» борг за Генеральною угодою №б/н від 07 квітня 2015 року у розмірі:

сума заборгованості за кредитом 18 899,94 грн.

сума заборгованості по відсоткам 1 112,94 грн.

пеня та комісія - 4535,94 грн.

штраф 15 374,04 грн.,

що всього становить 39922,86 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення з 07 квітня 2015 року по 26 листопада 2015 року (а.с. 14).

09 лютого 2016 року постановою державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Шевченко В.В. відкрито виконавче провадження ВП №5033973 з виконання виконавчого напису №7743, виданий 24 грудня 2015 року (а.с.10).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2013 року (справа №591/10745/13-ц, провадження № 2/591/3431/13) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 вересня 2007 року в сумі 14781,81 грн., а також понесені судові витрати в сумі 229,40 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2014 року (справа №591/10049/13-ц, провадження № 2/591/227/14) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SUXRRХ06770455 від 06 квітня 2008 у сумі 17585,72 грн. та 229 грн. 40 коп. повернення судового збору.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що стягнута з позивача заборгованість за кредитним договором утворилася у період з 07 квітня 2015 року по 26 листопада 2015 року.

В той же час позивач не погоджується з розміром вказаної заборгованості, посилаючись на те, що з нього були проведені стягнення на користь відповідача відповідно до рішень Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2013 року та від 20 лютого 2014 року, а укладаючи Генеральну угоду Банк не врахував суми, що стягнуті за вказаними рішеннями. Тому наявний спір щодо суми заборгованості за кредитом, в тому числі можливе стягнення заборгованості поза межами строків позовної давності, встановленої ст. 258 ЦК України.

Таким чином відсутні підстави вважати, що заявлена стягувачем сума заборгованості, стосовно якої він порушив питання про вчинення нотаріусом виконавчого напису, є безспірною, оскільки в порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом вчинено виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261 грн. 20 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3700 грн. 00 коп.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 264-266 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 7743, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» суми заборгованості за генеральною угодою № б/н від 07 квітня 2015 року у розмірі 39922 грн. 86 коп., витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 1700 грн., всього 41622 грн. 86 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 коп., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 3700 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д,

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, офіс 9.

Третя особа: Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), місцезнаходження: м. Суми, вул. Гамалія, буд. 31-А.

Повне судове рішення складене 01 жовтня 2020 року.

Суддя А.П.Сидоренко