Провадження № 4-с/643/57/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Московський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Майстренко О.М. , за участю секретаря - Постульга О.Г. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Московського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Довгаль Денис Олександрович, стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернуся до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Московського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Довгаль Дениса Олександровича, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області Довгаль Дениса Олександровича від 14.03.2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № ВП 40255663, відкритому за виконавчим листом 40255663 на підставі виконавчого листа 640/1109/13-ц, виданого 25.07.2013 року Київським районним судом м. Харкова.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області Довгаль Денисом Олександровичем була винесена Постанова від 14.03.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № 40255663 на підставі виконавчого листа 640/1109/13-ц, виданого 25.07.2013 року Київським районним судом м. Харкова до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Підставою такого рішення, відповідно до обґрунтування виконавця, слугувало ухилення боржника від виконання зобов`язань, а саме: 10.10.2013 року державним виконавцем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40255663 Державним виконавцем встановлено, що у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів на неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.03.2018 року за період з 16.09.2010 року по 01.03.2018 року в сумі 53026 грн. 90 коп грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Проте боржник не ухилявся та не вчиняв дій, які б унеможливлювали чи ускладнювали б виконання судового рішення. Він періодично сплачував аліменти, а в матеріалах виконавчого провадження є всі необхідні відомості, що повністю ідентифікують майновий стан боржника. Крім того скаржник вважає, що державний виконавець при винесені зазначеної постанови не врахував конституційний принцип дії закону в часі, застосував закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, що є незаконним.

В судове засідання скаржник, стягувач по справі та державний виконавець не з`явилися, обізнані про розгляд даної скарги в суді, повідомлялися про час та місце розгляду скарги належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Від представника скаржника адвоката Селезень С.В. надійшла заява про розгляд скарги за відсутності скаржника та його представника та просила задовольнити скаргу в повному обсязі.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Цивільним процесуальним кодексом України, а саме розділом VІІ врегульовано судовий контроль за виконанням судового рішень.

За нормами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.05.2013 року (справа 640/1109/13-ц) стягнуто зі скаржника на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.09.2010 року до досягнення дитиноюповноліття.25.07.2013 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист.

10.10.2013 року Постановою державного виконавця Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції Черновою М.А. від 09.02.2017 року відкрито виконавче провадження №ВП 40255663 за виконавчим листом № 640/1109/13-ц виданого 25.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області Довгаль Денисом Олександровичем 14.03.2018 року на підставі виконавчого листа № 640/1109/13-ц виданого 25.07.2013 року Київським районним судом м. Харкова, встановлено тимчасове обмеження скаржнику у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Виконавцем встановлено, що у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.03.2018 року за період з 16.09.2010 року по 01.03.2018 року. в сумі 53026 грн. 90 коп грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Стаття 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року р.№ 1404-VIII.

За змістом п. 19 ч. 3ст. 18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Отже, підставою для винесення державним виконавцем наведених вище постанов є наявність заборгованості зі сплати аліментів на момент винесення, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Статтю 11 цього Закону доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених п. 1-4 ч. 9, ч. 14 ст. 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Проте, згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд приймає до уваги те, що тимчасові обмеження в праві є обмеженням прав особи.

Так, зокрема ст. 33 Конституції України особі гарантовано свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п. 6 ст. 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Оскільки Законом України від 07.12.2017 року введені обмеження прав фізичної особи, зокрема, у праві виїзду за межі України та праві керування транспортними засобами, підставою для застосування котрих є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла тільки після 06.02.2018 року.

Застосування до боржника відповідальності, передбаченої чинною з 06.02.2018 року редакцією частину 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції з 28.08.2018 року) можливе тільки у випадку, коли така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018 року, а не раніше.

В постанові державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 14.03.2018 року вказано, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 року.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесені зазначених постанов не врахував конституційний принцип дії закону в часі, застосував закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, що є незаконним.

З врахуванням вищезазначеного, дії державного виконавця вчинені не у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є всі підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області Довгаль Дениса Олександровича - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області Довгаль Дениса Олександровича від 14.03.2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № ВП 40255663, відкритому за виконавчим листом № 640/1109/13-ц (2/640/1171/13/13), виданого 25.07.2013 року Київським районним судом м. Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду та з інших поважних причин.

Суддя Майстренко О.М.