Провадження № 22-ц/802/25/20 Категорія: 44 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача адвоката Максимчука Ю. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 березня 2017 року залишено в силі, в її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто з рахунків: № НОМЕР_1 «Стандарт на 3 місяці» в сумі 1310,70 доларів США, № НОМЕР_3 «Приват-вклад 1 рік» в сумі 175 доларів США 88 центів, а всього: 1485 доларів США 88 центів та № НОМЕР_6 «Приват-вклад 1 рік» в сумі 42 євро, 36 євроцентів, а також станом на 07.12.2016 на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1070 ЦК України: 149 доларів США 01 цент, 456827 грн 42 коп. та 2 євро 71 євроцент. Предметом спору було безпідставне неповернення банком їй коштів за депозитними вкладами «Стандарт на 3 місяці» в сумі 1310,70 доларів США, який закінчив свою дію 29.10.2015, а «Приват-вклад 1 рік» у сумі 42,36 євро і «Приват-вклад 1 рік» в сумі 175,88 доларів США відповідно припиняли свою дію 20.08.2016 і 03.04.2016. Після набрання рішенням законної сили відповідач рішення суду у добровільному порядку не виконав, а тому на його виконання в примусовому порядку було видано виконавчий лист, внаслідок чого вказане рішення суду виконано частково. Не зважаючи на те, що є рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року суду щодо стягнення належних їй депозитних коштів і проводиться примусове стягнення цих коштів, станом на 23 і 27 серпня 2018 року, банк не повернув їй ще депозитні кошти відповідно в сумі 153,08 долари США і 19,09 євро, а також присуджені судом інші кошти, чим порушує її право вільно користуватися своєю власністю.

Предметом цього спору є протиправне неповернення відповідачем за заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 і відкритим 22.02.2017 виконавчим провадженням за реєстровим номером ВП 53438720 коштів за її депозитними вкладами Стандарт на 3 місяці в сумі 1310,70 дол. США, двох вкладів «Приват-вклад 1 рік» відповідно на суму 175,88 доларів США і 42,36 євро, а також присуджених судом на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1070 ЦК України: (відповідно) 149,01 доларі США, 456827,71 гривень і 2,71 євро.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 визначено, що її вклад «Стандарт на 3 місяці» закінчив свою дію 29.10.2015, а інші два депозитні вклади «Приват-вклад 1 рік» вона вправі була вимагати з 05.04.2016.

Станом на день уточнення позовних вимог заборгованість по тілу депозиту становить 3631,47 гривень.

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється положення Закону України «Про захист прав споживачів».

05.09.2018 позивачем було пред`явлено позов про стягнення коштів з підстав, передбачених п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» і таким чином було перервано трьохрічний строк позовної давності, який по вкладу «Стандарт на 3 місяці» закінчувався 29.10.2018, а по інших двох депозитних вкладах «Приват-вклад 1 рік» - 06.04.2019.

Річний термін позовної давності щодо 3% пені за кожен день прострочення повернення депозитних коштів на підставі п. 5 ст. 10 вищевказаного Закону України слід рахувати назад за один рік, тобто починаючи з 06.09.2017 і по 05.09.2018, а в подальшому відповідно до 25.01.2019, тобто до дня коли виконавчою службою в примусовому порядку їй було повернуто суму еквівалентну депозитним вкладам, які були присуджені судом до повернення.

Розрахунок вищевказаної пені проводиться з 06.09.2017 і по 25.01.2019, тобто по день стягнення виконавчою службою тіла депозитних коштів, що складає 506 днів.

В конкретному випадку необхідно визначити розмір процентів, які банк має сплатити за користування депозитними коштами, які знаходяться на трьох валютних рахунках, однак безпідставно відмовився це зробити навіть при наявності рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016, а саме: по вкладу «Стандарт на 3 місяці» в розмірі 1310,70 доларів США під 9,5% річних на 90 днів фінансова послуга банку буде складати 30,70 дол. США (130,70 дол. США х 9,5% : 100 х 90 днів : 365 днів).

Відтак, за 506 дні ненадання фінансових послуг з розрахунку 3% річних за кожен день буде складати 465,52 дол. США (30,70 дол. США х 3% :100 х 506 дні), що по курсу НБ України станом на 25.01.2019 (день повернення фінансової послуги в примусовому порядку коли 1 долар США становив 27,7865 грн) становить 12935,17 гривень (465,52 дол. США х 27,7865 грн); по вкладу «Приват-вклад 1 рік» (з 03.04.2016 по 03.04.2017), де знаходилося 175,88 доларів США під 6,5% на 365 днів фінансова послуга банку буде складати 11,43 дол. США (11,43 дол. США х 6,5% : 100 х 365 днів : 365 днів).

Відтак, за 506 дні ненадання фінансових послуг з розрахунку 3% річних за кожен день буде складати 172,04 дол. США (11,43 дол. США х 3% :100 х 506 дні), що по курсу НБ України станом на 25.01.2019 (день повернення фінансової послуги в примусовому порядку коли 1 долар США становив 27,7865 грн.) становить 4780,38 гривень (172,04 дол. США х 27,7865 грн); по вкладу «Приват-вклад 1 рік» (з 20.08.2015 по 20.08.2016), де знаходилося 42,36 євро під 6,0% на 365 днів фінансова послуга буде складати 02,54 євро (42,36 євро х 6,0% : 100 х 365 днів : 365 днів). Відтак, за 506 дні ненадання фінансових послуг банком з розрахунку 3% річних за кожен день буде складати 35,42 євро (02,54 євро х 3% :100 х 506 дні), що по курсу НБ України станом на 25.01.2019 (день примусового повернення фінансової послуги в примусовому порядку коли 1 євро становив 31,5127 грн) становить 1116,17 гривень (35,42 євро х 31,5127 грн). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, встановлена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у загальному розмірі 18831 грн 72 коп. (12935,17 + 4780,38 + 1116,17).

Незважаючи на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 депозитні кошти, що знаходилися на рахунку позивача не були відповідачем повернуті, останній ними користувався до дня їх стягнення в примусовому порядку і зарахування на рахунок позивача 25.01.2019, а тому за цей період, який становить 788 днів, банк повинен сплатити відсотки за користування коштами. Наведені обставини дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

В рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 було встановлено, що відсоткова ставка по вказаних депозитах за рік в доларах США становила 6,5%, а в євро 6,0%.

Відтак, з 08.12.2016 (ухвалення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області) по 25.01.2019 включно (день примусового виконання цього рішення), а це 778 днів заборгованості за відсотками на підставі ст. 1070 ЦК України складає, а саме: по вкладу «Стандарт на 3 місяці» - 181,09 доларів США (1310,70 дол. США х 9,5 х 778/366/100), що по курсу НБУ станом на 25.01.2019 становить 5031,85 гривен (181,09 х 27,7865); по вкладу «Приват-вклад 1 рік» 24,30 доларів США (175,88 дол. США х 6,5 х 778/366/100), що по курсу НБУ станом на 25.01.2019 року становить 675,21 гривень (24,30 х 27,7865); по вкладу «Приват-вклад 1 рік» 05,40 євро (42,36 х 6,0 х 778/366/100), що по курсу НБУ станом на 25.01.2019 становить 140,16 гривень (05,40 х 31,5127). Відтак, згідно ст. 1070 ЦК України за вказаний період підлягає до стягнення з відповідача 5847,22 гривень (5031,85 + 675,21 + 140,16).

За рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 з підстав п. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» було стягнуто 456827 гривень. З моменту ухвалення рішення суду, що вступило в закону силу, вказана сума для відповідача є грошовим зобов`язанням, а тому згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, тобто з вказаної суми підлягає до стягнення 3% річних і індекс інфляції.

Розрахунок вказаної суми проведено у два етапи, а саме: з 08.12.2016 по 13.11.2017 і з 14.11.2007 по 30.01.2019, тобто з врахуванням примусового стягнення вказаної суми. Згідно розрахунків, що наведені в додатках № 1 за перший період 3% річних складає 12766,00 гривень, а індекс інфляції 57285,69 гривень. Згідно розрахунків, що наведені в додатках № 2 за другий період 3% річних складає 3448,00 гривень, а індекс інфляції 11267,86 гривень. Розрахунки знаходяться в додатках № 1 і № 2, що були надані до позивачем до уточнених позовних вимог.

Щодо присуджених судом на підставі ст. 625 ЦК України 149,01 доларів США та 2,71 євро, то суму інфляційних втрат позивач не проводить, оскільки Україна не веде індекс інфляції щодо вказаних валюти. Стягнення 3% річних на вказані суми за період з 08.12.2016 до 13.11.2017, тобто за 278 днів складає, а саме: 3,39 доларів США (149,01 дол. США х 3,0 х 278/366/100), що по курсу НБУ станом на 13.11.2017 становить 89,89 гривень (03,39 х 26,5167); 0,06 євро (2,71 євро х 3,0 х 278/366/100), що по курсу НБУ станом на 13.11.2017 становить 01,85 гривень (0,06 х 30,9025). Відтак, згідно ч. 2 статті 625 ЦК України до стягнення з відповідача підлягає також 84859,29 гривень (12766,00 + 57285,69 + 3448,00 + 11267,86 + 89,89 + 01,85).

Посилаючись на вищенаведене, позивач, згідно уточненої позовної заяви, просив стягнути з відповідача на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - 18831,72 гривень, ст. 1070 ЦК України - 5847,22 гривень, ст. 625 ЦК України - 84859,29 гривень, а всього: стягнути з відповідача 109538 гривень 29 копійок.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 109538 (сто дев`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 29 копійок. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій вказує, що позивач просить стягнути в її користь відсотки на підставі ст. 1070 ЦК України та наводить розрахунки сформовані на підставі відсоткових ставок 6,5% та 6,0%. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а тарнсформує їх в охоронні. Вказує, що Наказом № 07 від 05.01.2004 голови правілння банку була встановлена відсоткова ставка по вкладах «На вимогу» в розмірі 1% річних, а відповідно до протколу Комітету управління активами і памивами банку від 25.04.2017 з 04.05.2017 було змінено відсоткову ставку по депозитах фізичних осіб в націоональній і іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01% річних. Відтак, відсотки за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1% річних) до 03.05.2017 та за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» (0,01% річних) починаючи з 04.05.2017.

Крім того, приписами ст. 625 ЦК України та абз. 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена відповідальність за одне і теж порушення - прострочення виконання грошового зобов`язання, а одночасне притягнення відповідача до одного й того ж виду юридичної відповідальності суперечить положенням ст. 61 Конституції України, а тому вимога про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України не підлягає до задоволення.

Що стосується стягнення пені на підставі абз. 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», то за змістом вказаної статті ЗУ та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Отже, пеня повинна розраховуватись за формулою N = P% х 3% х Z х Vднів, де P% - процентна ставка (встановлена саме у відсотках), визначена договором банківського вкладу, 3% - щоденна ставка пені, Z - розмір депозиту, Vднів - кількість днів впродовж яких нараховується пеня, N - розмір коштів, які повинні стягуватись на підставі абз. 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Судом проведено стягнення за 509 календарних днів, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальне позовна давність в один рік.

Також відповідач в апеляційній скарзі вказує, що за ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що незважаючи на набрання рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 законної сили, кошти відповідачем не були повернуті позивачу. Відповідач користувався коштами до дня їх примусового стягнення і зарахування на рахунок позивача 25.01.2019, а тому за цей період, який становить 788 днів відповідач повинен сплатити відсотки за користування коштами. Наявність вкладів і відсоткова ставка по них встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016, яке вступило в закону силу і виконано в примусовому порядку, а тому вказує, що суд першої інстанції підставно стягнув проценти по трьох банківських вкладах з розрахунку в доларах США в розмірі 6,5% річних, в Євро - 6,0% річних.

Крім того, позивач у відзиві вказує, що 05.09.2018 позивачем було пред`явлено позов про стягнення коштів з підстав, передбачених п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» і таким чином було перервано трьохрічний строк позовної давності, який по вкладу «Стандарт на 3 місяці» закінчувався 29.10.2018, а по інших двох депозитних вкладах «Приват-вклад 1 рік» - 06.04.2019.

Річний термін позовної давності щодо 3% пені за кожен день прострочення повернення депозитних коштів на підставі п. 5 ст. 10 вищевказаного Закону України слід рахувати назад за один рік, тобто починаючи з 06.09.2017 і по 05.09.2018, а в подальшому відповідно до 25.01.2019, тобто до дня коли виконавчою службою в примусовому порядку їй було повернуто суму еквівалентну депозитним вкладам, які були присуджені судом до повернення.

Щодо визначення пені в розмірі 3% річних з підстав передбачених п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідач безпідставно в апеляційній скарзі вказує, що така визначається від вартості фінансової послуги за один день, оскільки вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника з розрахунку за кожен день від цієї суми, а не за один день від суми наданих послуг.

На підставі наведеного, позивач у відзиві просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Позивач в суд апеляційної інстанції не з`явилась.

Представник позивача адвокат Максимчук Ю. П. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача не визнав та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача адвоката Максимчука Ю. П., приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, не зважаючи на рішення суду від 08.12.2016р., депозитні кошти, що знаходяться на рахунку позивача, не були повернуті банком, який користувався ними до їх стягнення у примусовому порядку і зарахування на рахунок 25.01.2019р., а тому за цей період банк повинен сплатити відсотки, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, проведені позивачем розрахунки позовних вимог судом перевірено, а тому приймаються судом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі філії «Волинське головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення депозитних коштів, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 березня 2017 року залишено в законній силі, в користь позивача з відповідача було стягнуто з рахунків: № НОМЕР_2 «Стандарт на 3 місяці» в сумі 1310,70 доларів США, № НОМЕР_3 «Приват-вклад 1 рік» в сумі 175 доларів США 88 центів, а всього: 1485 доларів США 88 центів та № НОМЕР_6 «Приват-вклад 1 рік» в сумі 42 євро, 36 євроцентів, а також станом на 07.12.2016 на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1070 ЦК України: 149 доларів США 01 цент, 456827 грн 42 коп. та 2 євро 71 євроцент.

На виконання рішення суду у справі № 161/8635/16-ц за заявою позивача ВДВС Соборного району м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, а пізніше Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в примусовому порядку з відповідача стягнув і зарахував на карткові рахунки позивача, що для цього були нею спеціально відкриті в АТ «Ощадбанк», 13.11.2017 - 361913,50 гривень, 23.08.2018 - 25,98 євро, 27.08.2018 - 1482,51 долари США, 16.10.2018 - 68,73 долари США і 25.01.2019 -94913,00 і 10000,00 гривень.

Судом встановлено, що станом на 13.11.2017 позивачу повернуто 10000,00 гривень, які були сплачені позивачем, як авансовий внесок на виконавчі витрати, а також 149,01 долар США по курсу НБУ на вказану дату 26,5167 гривень за долар США, що склало 3951,25 гривень і 2,71 євро по курсу НБУ як 1 євро до 30,9025, що склало 83,74 гривні. Після зарахувань на витрати кредитора, процентів і неустойки залишилося 347878,51 гривень (361913,50 - 10000,00 - 3951,25 - 83,74), 347878,51 гривень було зараховано в рахунок 456827,71 гривень пені.

23.08.2018 на картковий рахунок поступило 25,98 євро, що по курсу НБУ становило 935,79 (25,89 х 32,3917) гривень.

27.08.2018 на картковий рахунок поступило 1482,51 дол. США, що по курсу НБУ становило 41340,08 гривень.

З матеріалів справи убачається, що станом на день звернення в суд, тобто 05.09.2018, до стягнення з банку залишилося 66673,33 гривень пені, а також ще не повернуто борги по депозитному вкладі, а саме: 1486,58 долари США і 42,36 євро, що по курсу НБУ на вказану дату в гривневому еквіваленті відповідно складало 42356,97 (1486,58 х 28,4929) гривень і 1395,48 (42,36 х 32,9435) гривень, а всього: заборгованість на цей день складала 110516,88 (66673,33 + 1486,58 + 42356,97) гривень.

16.10.2018 на картковий рахунок поступило 68,73 доларів США, що по курсу НБУ становило 1919,49 (68,73 х 27,9281) гривень.

Отже, з цього часу заборгованість за основним боргом становила 108597,39 (110516,88 - 1919,49) гривень.

25.01.2019 на картковий рахунок з виконавчої служби на виконання рішення суду у два прийоми поступило 94964,92 і 10001,00 гривень.

Отже, станом на день уточнення позовних вимог заборгованість на цей час по тілу депозиту становить 3631,47 (108597,39 - 94964,92 - 10001,00) гривень.

Зазначені розрахунки, запропоновані позивачем, перевірені в судовому засіданні судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Висновки суду першої інстанції про те, що річний термін позовної давності щодо 3% пені за кожен день прострочення повернення депозитних коштів на підставі п. 5 ст. 10 вищевказаного Закону України слід рахувати назад за один рік, тобто починаючи з 06.09.2017 і по 05.09.2018, а в подальшому відповідно до 25.01.2019, тобто до дня коли виконавчою службою в примусовому порядку позивачу було повернуто суму еквівалентну депозитним вкладам, які були присуджені судом до повернення, відповідають вимогам закону.

Відтак, розрахунок вищевказаної пені позивачем проводився з 06.09.2017 і по 25.01.2019, тобто по день стягнення виконавчою службою тіла депозитних коштів, що складає 506 днів.

Судом першої інстанції з довідок банку від 19.05.2016 встановлено, що позивачу належать три валютні вклади, що обліковуються на рахунках, а саме: 1. на рахунку № НОМЕР_2 вклад «Стандарт на 3 місяці» з терміном з 29.07.2015 по 29.10.2015 в розмірі 1310,70 доларів США під 9,5% річних, що на момент отримання довідки був розірваний; 2. на рахунку № НОМЕР_3 «Приват-вклад», що діяв з 03.04.2016 по 03.04.2017 і де знаходилося 175,88 доларів США. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 встановлено, що вказані кошти розміщувались під 6,5% річних. На момент ухвалення вказаного рішення суду депозитний договір банком неодноразово продовжувався і судом був розірваний; 3. на рахунку № НОМЕР_4 «Приват-вклад», що діяв з 20.08.2015 по 20.08.2016 і де знаходилося 42,36 євро. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 встановлено, що вказані кошти розміщувались під 6,0% річних. На момент ухвалення вказаного рішення суду депозитний договір банком неодноразово продовжувався і судом був розірваний.

Позивачем визначено розмір процентів, які банк зобов`язаний сплатити за користування депозитними коштами, що знаходяться на трьох валютних рахунках, відповідач відмовився провести таку виплату, а саме: 1. по вкладу «Стандарт на 3 місяці» в розмірі 1310,70 доларів США під 9,5% річних на 90 днів фінансова послуга банку буде складати 30,70 дол. США (130,70 дол. США х 9,5% : 100 х 90 днів : 365 днів).

Відтак, за 506 дні ненадання фінансових послуг з розрахунку 3% річних за кожен день буде складати 465,52 дол. США (30,70 дол. США х 3% :100 х 506 дні), що по курсу НБ України станом на 25.01.2019 (день повернення фінансової послуги в примусовому порядку коли 1 долар США становив 27,7865 грн.) становить 12935,17 гривень (465,52 дол. США х 27,7865 грн).

По вкладу «Приват-вклад на 1 рік» (з 03.04.2016 по 03.04.2017), де знаходилося 175,88 доларів США під 6,5% на 365 днів фінансова послуга банку буде складати 11,43 дол. США (11,43 дол. США х 6,5% : 100 х 365 днів : 365 днів).

Відтак, за 506 дні ненадання фінансових послуг з розрахунку 3% річних за кожен день буде складати 172,04 дол. США (11,43 дол. США х 3% :100 х 506 дні), що по курсу НБ України станом на 25.01.2019 (день повернення фінансової послуги в примусовому порядку коли 1 долар США становив 27,7865 грн) становить 4780,38 гривень (172,04 дол. США х 27,7865 грн).

По вкладу «Приват-вклад на 1 рік» (з 20.08.2015 по 20.08.2016), де знаходилося 42,36 євро під 6,0% на 365 днів фінансова послуга буде складати 02,54 євро (42,36 євро х 6,0% : 100 х 365 днів : 365 днів).

Відтак, за 506 дні ненадання фінансових послуг банком з розрахунку 3% річних за кожен день буде складати 35,42 євро (02,54 євро х 3% :100 х 506 дні), що по курсу НБ України станом на 25.01.2019 (день примусового повернення фінансової послуги в примусовому порядку коли 1 євро становив 31,5127 грн) становить 1116,17 гривень (35,42 євро х 31,5127 грн).

Таким чином стягнення з відповідача на користь позивача пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у загальному розмірі 18831 грн 72 коп. (12935,17 + 4780,38 + 1116,17) є правильним.

Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

З наведеного вище вбачається, що незважаючи на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016, депозитні кошти, що знаходилися на депозитному рахунку позивача не були відповідачем повернуті, останній ними користувався до дня їх стягнення в примусовому порядку і зарахування на рахунок позивача 25.01.2019, а тому за цей період, який становить 788 днів банк повинен сплатити відсотки за користування коштами.

Наведені обставини дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача проценти по банківських вкладах за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Волинське головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитних коштів встановлено, що на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» знаходяться належні ОСОБА_2 депозитні коти, а саме: на рахунку № НОМЕР_2 «Стандарт на 3 місяці» в сумі 1310,00 дол. США, укладений 29.07.2015 по 29.10.2015 з річною ставкою 9,0% + 0,5%, рахунку № НОМЕР_3 «Приват-вклад» в сумі 175,88 дол. США, укладений 03.04.2016 по 03.04.2017 з річною ставкою 4 % та рахунку № НОМЕР_5 «Приват-вклад» в сумі 42,36 євро укладений 20.08.2015 по 20.08.2016 з річною ставкою 5% (а.с. 4-5).

Таким чином, зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти позивачу в сумі 1310,70 дол. США по вкладу «Стандарт на 3 місяці» виникли 30.10.2015.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, судом встановлено, що в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 було встановлено, що відсоткова ставка по вказаних депозитах за рік в доларах США становила 6,5 %, а в євро - 6,0%.

А тому з 08.12.2016 (ухвалення рішення Луцького міськрайонного суду) Волинської області по 25.01.2019 включно (день примусового виконання цього рішення), а це 778 днів заборгованість за відсотками на підставі ст. 1070 ЦК України складає:

по вкладу «Стандарт на 3 місяці» - 181,09 доларів США (1310,70 дол. США х 9,5 х 778/366/100), що по курсу НБУ станом на 25.01.2019 становить 5031,85 гривен (181,09 х 27,7865);

по вкладу «Приват-вклад» - 24.30 доларів США (175,88 дол. США х 6,5 х 778/366/100), що по курсу НБУ станом на 25.01.2019 становить 675,21 гривень (24,30 х 27,7865);

по вкладу «Приват-вклад» - 05.40 євро (42,36 х 6,0 х 778/366/100), що по курсу НБУ станом на 25.01.2019 становить 140,16 гривень (05,40 х 31,5127).

Відтак, згідно ст. 1070 ЦК України за вказаний період підлягає до стягнення з відповідача 5847,22 гривень (5031,85 + 675,21 + 140,16).

За рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 року з підстав п. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» було стягнуто 456827 гривень.

З моменту винесення рішення суду, що вступило в закону силу вказана сума для відповідача є грошовим зобов`язанням, а тому згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, тобто з вказаної суми підлягає до стягнення 3% річних і індекс інфляції (вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в Постанові від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц).

Розрахунок вказаної суми проведено у два етапи, а саме: з 08.12.2016 по 13.11.2017 і з 14.11.2007 по 30.01.2019, тобто з врахуванням примусового стягнення вказаної суми.

Згідно розрахунків, що наведені в додатках № 1 за перший період 3% річних складає 12766,00 гривень, а індекс інфляції 57285,69 гривень.

Згідно розрахунків, що наведені в додатках № 2 за другий період 3% річних складає 3448,00 гривень, а індекс інфляції 11267,86 гривень.

Стягнення 3% річних на вказані суми за період з 08.12.2016 до 13.11.2017, тобто за 278 днів складає, а саме:

3,39 доларів США (149,01 дол. США х 3,0 х 278/366/100), що по курсу НБУ станом на 13.11.2017 становить 89,89 гривень (03,39 х 26,5167);

0,06 євро (2,71 євро х 3,0 х 278/366/100), що по курсу НБУ станом на 13.11.2017 становить 01,85 гривень (0,06 х 30,9025);

Відтак, згідно ч. 2 статті 625 ЦК України до стягнення з відповідача підлягає також 84859,29 гривень (12766,00 + 57285,69 + 3448,00 + 11267,86 + 89,89 + 01,85).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки незважаючи на вступ рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016 в закону силу кошти відповідачем не були поврнуті позивачу. Відповідач користувався коштами до дня їх примусового стягнення і зархування на рахунок позивача 25.01.2019, а тому за цей період, який становить 788 днів відповідач повинен сплатити відсотки за користування коштами. Наявність вкладів і відсоткова ставка по них встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2016, яке вступило в закону силу і виконано в примусовому порядку, а тому вказує, що суд першої інстанції підставно стягнув проценти по трьох банківських вкладах з розрахунку в доларах США в розмірі 6,5% річних, в Євро - 6,0% річних.

Крім того, 05.09.2018 позивачем було пред`явлено позов про стягнення коштів з підстав, передбачених п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» і таким чином було перервано трьохрічний строк позовної давності, який по вкладу «Стандарт на 3 місяці» закінчувався 29.10.2018, а по інших двох депозитних вкладах «Приват-вклад 1 рік» - 06.04.2019.

Річний термін позовної давності щодо 3% пені за кожен день прострочення повернення депозитних коштів на підставі п. 5 ст. 10 вищевказаного Закону України слід рахувати назад за один рік, тобто починаючи з 06.09.2017 і по 05.09.2018, а в подальшому відповідно до 25.01.2019, тобто до дня коли виконавчою службою в примусовому порядку їй було повернуто суму еквівалентну депозитним вкладам, які були присуджені судом до повернення.

Щодо визначення пені в розмірі 3% річних з підстав передбачених п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідач безпідставно в апеляційній скарзі вказує, що така визначається від вартості фінансової послуги за один день, за ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу, оскільки вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника з розрахунку за кожен день від цієї суми, а не за один день від суми наданих послуг.

Частиною 1 статті 5 встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді