30.09.2020 227/2665/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Сухіній О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 18 липня 2019 року вона стала власницею квартири АДРЕСА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Молодняк Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1224. У вказаній квартирі з 01.08.2008 року залишився зареєстрованим ОСОБА_2 , який при укладені договору купівлі-продажу присутній не був, надав довіреність від 08.07.2019 року ОСОБА_3 на право бути представником в будь-яких державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах та організаціях, Центрі надання адміністративних послуг населенню та інше з питань розпорядження (з правом продати, обміняти належну йому частку у праві власності на вищезазначену квартиру), а також представляти його інтереси з приводу зняття (виписки) з реєстраційного обліку. Однак до теперішнього часу відповідач з реєстраційного обліку не знятий. Зі слів ОСОБА_3 , вона не може на підставі довіреності в Центрі надання адміністративних послуг зняти відповідача з реєстрації, так як відсутній його паспорт, а на даний час він проживає в Криму і приїхати в м. Добропілля не має можливості. Згідно акту директора ПП «ДРЕС «Південний» ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 більше 10 років. Даний факт підтверджують сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Позивач, як власник квартири, не може повною мірою реалізувати своє право повного володіння квартирою, розпорядження власним майном, що порушує її права. Окрім того, зняття з реєстрації відповідача необхідно позивачу для продажу квартири.

Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просив розглянути справу без його участі, та приїхати для участі у судовому засіданні не має можливості. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти зняття його з реєстрації. Зазначив, що його інтереси в суді за довіреністю буде представляти ОСОБА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_3 надала заяву, в якій просила проводити судове засідання без її участі, заяву ОСОБА_2 про визнання позову підтримала.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 18 липня 2019 року придбала у приватну власність (спільну сумісну власність подружжя) квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 25,1 м2,, загальна площа квартири складає 42,7 м2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1224 (а.с. 8,9). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки, виданої відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 02.07.2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_2 , 1986 року народження (а.с. 16, 22).

Актом директора ПП «ДРЕС «Південний» Козенятко І.В. за участю техніків доглядачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , не мешкає протягом десяти років. (а.с. 17).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16

Факт реєстрації відповідача у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованим у чужій квартирі, безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.16 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 206, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

30.09.2020