Справа №461/9437/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок кримінального правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що потерпілий ОСОБА_2 перебував на лікуванні у комунальному закладі охорони здоров`я, а саме у КНП «8-а МКЛ м. Львова», у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, спричиненими ОСОБА_1 . Фінансування стаціонарного лікування потерпілої проводилось за рахунок коштів міського бюджетів. Загальний розмір затрачених коштів на лікування ОСОБА_2 становить 16 415 гривень 15 копійок, які прокурор просить стягнути з ОСОБА_1 .

Прокурор подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримав та просив задовольнити.

Представник Львівської міської ради подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Судом з`ясовано, що 03.04.2019 року близько 20 години ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , під час побутового конфлікту, що виник між ним та його сином - ОСОБА_2 , в ході раптово виниклого умислу з особистих, неприязних мотивів, з метою спричинення тілесного ушкодження, тримаючи в правій руці ніж, умисно наніс один удар ОСОБА_2 в ділянку живота, спричинивши останньому проникаючу колото-різану рану живота зліва з пошкодженням нисхідного відділу товстого кишківника, десеризацією товстого кишківника, ампутацією хрящової частини 12-го ребра зліва, що в свою чергу є небезпечним для життя в момент заподіяння та відповідно до висновку експерта №92/19 від 16.04.2019 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 17.05.2019 року у справі №464/2036/19, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 16.04.2019 року між прокурором Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 та ОСОБА_1 у кримінальному провадженні про обвинувачення відповідача за ч. 1 ст. 121 КК України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з призначенням іспитового строку 3 (три) роки.

Вирок набрав законної сили.

Відповідач наведених обставин в ході розгляду справи не спростував, оскільки в судове засідання не з`явився.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» №1426 від 16.09.2019 року, потерпілий ОСОБА_2 з 03.04.2019 року по 04.04.2019 року перебував на лікуванні у реанімаційному відділенні, а з 05.04.2019 року по 17.04.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні лікарні. Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 16 415,15 гривень.

Станом на день звернення до суду з позовом та розгляду справи, відповідачем кошти на лікування потерпілого не відшкодовано.

Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (частина перша статті 1206 ЦК України).

Частиною 3 статті 1206 ЦК України визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд виходить із того, що ОСОБА_1 вчинив злочин, внаслідок якого ОСОБА_2 перебував на лікуванні у КНП «8-а МКЛ м. Львова», на яке закладом охорони здоров`я було витрачено кошти в сумі 16 415,15 гривень, що підтверджено належними та допустимими доказами, які знаходяться у матеріалах справи.

За таких обставин, зважаючи на вищенаведені положення, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого.

Враховуючи те, що відповідача Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 17.05.2019 року визнано винним у вчиненні злочину, останній зобов`язаний відшкодувати до місцевого бюджету м. Львова витрати Комунального комерційного підприємства «8-а міська клінічна лікарня м. Львова», понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Комунального некомерційного підприємства «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» (, вул. Навроцького, 23, м. Львів, 79034) до місцевого бюджету, понесені витрати на лікування потерпілого ОСОБА_2 в розмірі 16 415 гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь держави судові витрати по справі в сумі 1 921 гривню 00 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.