Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1253/19

04 лютого 2020 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання сервітуту припиненим,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про визнання сервітуту припиненим.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 26 жовтня 2011 року відповідач (її батько, який позбавлений батьківських прав) подарував їй та сестрам половину житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_1 . У вказаному договорі сторони домовилися про встановлення сервітуту щодо особистого права відповідача безоплатно та безстроково користуватися предметом дарування відповідно до його цільового призначення.

Відповідачне бере жодної участі в утриманні житла, зловживає спритними напоями, веде аморальний спосіб життя, систематично створює конфлікти.

Оскільки відповідач своїми діями порушує умови користування чужим житловим приміщенням та перешкоджає власникам майна володіти, розпоряджатися та користуватися належним їм майном, то просить встановлений сервітут припинити.

Представник позивачки в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав викладених у позові, просив його задовольнити.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей в судовому засіданні вимоги позову підтримала та пояснила, що відповідач фактично проживає в літній кухні разом із співжителькою, він зловживає алкоголем та систематично вчиняє конфлікти з нею та дітьми.

Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до договору дарування він подарував дочкам свою половину житлового будинку. Оскільки іншого житла у нього немає, то у зазначеному договорі вонивизначили його право безоплатно та безстроково проживати в цьому господарстві та користуватися предметом дарування відповідно до його цільового призначення. Не бажаючи створювати незручності в користуванні майном своїх дітей, після оформлення договору дарування, він перейшов проживати у літню кухню, яка є частиною домоволодіння. Проживаючи у цьому господарстві, від імені власників будинковолодіння він систематично оплачує послуги з електропостачання. Зазначив, що жодних перешкод у користуванні майном своїх дітей він не чинить, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Стаття 401 ЦК України визначає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.402 ЦК України).

Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, і він може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню, він не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном та зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

У статті 406 ЦК України наведено перелік підстав за яких сервітут може бути припинений, зокрема сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Також, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Стаття 47 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що 26.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , яка діяла від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір дарування частини домоволодіня (а.с.8). Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях 50/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 . Відповідно до п.21 згаданого договору сторони досягли домовленості про встановлення сервітуту, який полягає в особистому праві дарувальника безоплатно та безстроково користуватися предметом дарування відповідно до його цільового призначення. Встановлений сервітут відчуженню не підлягає, не позбавляє обдаровуваних, щодо яких він встановлений, права володіння, користування та розпорядження предметом договору дарування.

Позивачка та треті особи стверджують, що проживаючи у їхному будинку відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, тобто у здійсненні ними усіх повноважень як власників, що дає підстави для припинення сервітуту у вигляді права користування вказаним будинком.

Разом з тим, таке твердження позивачки та третіх осіб не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає у літній кухні, що є частиною домоволодіння на АДРЕСА_1 . Зазначене підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні наголосили, що конфліктні ситуації відповідача з ОСОБА_3 пов`язані тривалими неприязними відносинами між ними як колишнім подружжям.

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідач систематично чинить перешкоди в користуванні спірним будинком, є ініціатором конфліктних ситуацій з позивачкою та третіми особами, суду не подано.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено наявність обставин у розумінні положень ст.406 ЦК України, які мають істотне значення та дають підстави для припинення сервітуту, то у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст.395-406 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання припиненим сервітуту, встановленого пунктом 21 договору від 26 жовтня 2011 року № 212 дарування частини домоволодіння на АДРЕСА_1 , щодо права ОСОБА_2 безоплатного та безстрокового користування предметом дарування відповідно до його цільового призначення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий О. А. Шишко