Справа № 456/4962/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г.М.,

за участю секретаря - Зубрицької О.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Соловій В. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львова цивільну справу за правилами спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Болехівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовною заявою, уточнивши вподальшому позовні вимоги, до Болехівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, в якій просить стягнути з рахунків Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в УДК в Івано-Франківській області на свою користь 10985,80 грн. в тому числі 5738,27 грн. майнової шкоди та 5247,53 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є стягувачем за виконавчим листом, виданим 26.03.2013 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за вироком суду в кримінальній справі № 1-39/2011 від 14.02.2013 року. Оригінал вказаного листа на день звернення до суду перебуває на виконанні у зведеному виконавчому провадженні Заступника начальника Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мацюпи А.А. Цей виконавчий лист не виконаний, стягнення за ним продовжується. В період з 20.11.2014 року до 22.09.2015 року вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Болехівському міському відділі ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області у виконавчому провадженні № 46049479. Діями та бездіяльністю державного виконавця вказаного відділу йому завдано майнової шкоди в розмірі 5738,27 грн., так як протягом грудня 2014 року - січня 2015 року не було відкрито вчасно виконавче провадження, не звернуто стягнення на заробітну плату боржника, не зазначено у постанові від 24.02.2015 року законодавчо встановлений розмір у 50% стягнення із заробітку боржника, а вказано лише 20%, вчасно не перераховано кошти, отримані від роботодавця боржника. Окрім цього, даними діями та бездіяльністю йому заподіяно також і моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, пов`язаних із ухиленням від виконання боржником вироку та рішення суду, позбавляючи позивача належних йому виплат, що були потрібні на лікування, реабілітацію, посилене харчування, сплату боргів за операцію, та допомогу матері, що потребувала стронньої допомоги. Також ствердив, що Болехівський міський відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області свідомо та умисно, прямо і опосередковано долучився до умовно-дострокового звільнення засудженого боржника від відбування покарання, подальшого ухилення останнього від виконання стягнення за виконавчими листам, звільнення 10.08.2015 року із роботи у ФОП ОСОБА_2 . Крім цього, державний виконавець притримував у себе виконавчий лист до винесення постанови про закінченння ВП до 22.09.2015 року, а не відправляв такий за належністю протягом двох місяців, тобто штучно надав боржнику умови для ухилення від виконання стягнення. За наведеного, просить позов задовольнити, стягнути на його користь матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засідання позов підтримав з мотивів викладених у такому, а також у відповіді за відзив та просив стягнути з рахунків Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в УДК в Івано-Франківській області на свою користь 10985,80 грн. в тому числі 5738,27 грн. майнової шкоди та 5247,53 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача Болехівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ( на даний час Болехівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) Соловій В.Б. в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на мотиви, що зазначені у поданому відзиві на позовну заяву та додатково пояснив, що Болехівський МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області не погоджується з викладеними обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги враховуючи наступні доводи. Так, позивач стверджує, що протягом грудня 2014 року та січня 2015 року відповідач, отримавши постанову Стрийського ВДВС від 20.11.2014 року, умисно не виносив постанову про відкриття виконавчого провадження, а документи зберігав без реєстрації. Даний факт не відповідає дійсності, оскільки, за даними витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП № 45658847), 01.12.2014 року отримавши дані документи, старшим державним виконавцем Пилипишин О.З. керуючись п.8 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» 03.12.2014 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено її до Стрийського МРВДВС. Після цього 15.01.2015 року повторно надійшов виконавчий документ. 16.01.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено її сторонам. Після закінчення строку передбаченого ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, державним виконавцем 24.02.2015 року, керуючись ст. ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, та направлено її на виконання до ПП ОСОБА_2 . На обгрунтування заперечень щодо твердження позивача на те, що виконавцем при винесенні постанови про звернення стягнення на зарплату боржника не вказано про необхідність стягувати 50% від заробітку, а тільки 20%. звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 статті 17 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягали виконавчі листи, видані на підставі рішень. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальні вимоги до виконавчого документа, а саме 4. ч. 1 зазначено, що обов`язковою вимогою є резолютивна частина виконавчого документа. Тобто державний виконавець при виконанні виконавчого документа чітко керується вимогою яка визначена в резолютивній частині. Так згідно резолютивної частини виконавчого листа від 14.02.2013 року суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 37500 грн. моральної шкоди та 58532, 25 грн. матеріальної шкоди. Даним виконавчим листом не визначено, що стягнення необхідно проводити на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. А отже державний виконавець, при винесенні постанови про звернення стягнення, не міг знати якими саме діями завдана шкода. Тому у відповідності до ч. З п. З ст. 70 Закону виніс постанову про звернення стягнення у розмірі 20 % від заробітку. Щодо тверджень позивача, що відповідач прямо і опосередковано долучився до умовно-дострокового звільнення боржника від відбування покарання, вважає їх безпідставними та надуманими. З огляду на наведене та враховуючи, що після відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про звернення стягнення із зарплати, кошти стягнуто з боржника, перераховано на депозитний рахунок Болехівського МВДВС, та після відрахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, у порядку та розмірі визначеному ст. ст. 28, 43 Закону, перераховано стягувану в сумі 1138, 01 грн. вважає, що у діях державного виконавця, при здійсненні виконавчого провадження з виконання вище вказаного виконавчого листа, немає допущених порушень законодавства. Стягувач отримав кошти, які були стягнуті із зарплати боржника, тому не зрозумілим є і моральне страждання стягувача. Крім цього, на сьогоднішній день виконавче провадження не завершене, стягнення за яким проводиться у Стрийському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області. За наведеного, просив в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та представник третьої особи - Головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явились, про причини суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, відзиву, пояснень суду не подали, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення суду. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 98/1, номер за ЄДРВП: 46049479, наявні в справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.01.2015 року на адресу Болехівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, надійшов виконавчий лист № 1-39/2011 року виданий 14.03.2013 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 37500 грн. моральної шкоди та 58532,25 грн. матеріальної шкоди.

16.01.2015 року старшим державним виконавцем відділу Пилипишин О.З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно копії заяви стягувача та відповіді від управління ПФУ, які були додані до виконавчого листа встановлено, що боржник працевлаштований у ПП ОСОБА_2

24.02.2015 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Болехівського міського управління юстиції Пилипишин О.З. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, та направлено її на виконання до ПП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

24.04.2015 року та 19.06.2015 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Болехівського міського управління юстиції Пилипишин О.З. було направлено позивачу ( стягувачу) листа з метою надання банківських реквізитів для перерахування коштів.

01.07.2015 року від позивача (стягувача) надійшов лист, в якому позивач (стягувач) зазначає про необхідність перерахування коштів на поштову адресу.

14.08.2015 року від ПП ОСОБА_2 надійшла довідка про розмір коштів, які було стягнуто з боржника на протязі квітня - серпня 2015 року, що становить 1307,22 грн. та повідомлено, що боржник звільнений з роботи 10.08.2015 року.

Дані кошти згідно платіжних доручень №315 від 10.07.2015 року, № 333 від 20.07.2015 року, №398 від 31.08.2015 року, перераховані стягувачу за мінусом 10% стягнутого виконавчого збору в сумі 115, 63 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 53, 30 грн.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» 22.09.2015 року, старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ разом з постановою про закінчення виконавчого провадження направлено до ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції для організації виконання за місцем проживання боржника, яке зазначено у виконавчому листі.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок бездіяльності Болехівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області йому заподіяно майнову шкоду в сумі 5738,27 грн.

Згідно ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд критично оцінює покликання позивача, як на підставу задовлення позову на те, що протягом грудня 2014 року - січня 2015 року державним виконавцем не було відкрито вчасно виконавче провадження, не звернуто стягнення на заробітну плату божника, не зазначено у постанові від 24.02.2015 року законодавчо встановлений розмір у 50% стягнення із заробітку боржника, а вказано лише 20%, вчасно не перераховано кошти, отримані від роботодавця боржника, що державний виконавець свідомо та умисно, прямо і опосередковано долучився до умовно-дострокового звільнення засудженого боржника від відбування покарання, подальшого ухилення останнього від виконання стягнення за виконавчими листам, звільнення 10.08.2015 року із роботи у ФОП ОСОБА_2 та, що державний виконавець притримував у себе виконавчий лист до винесення постанови про закінченння ВП до 22.09.2015 року, а не відправляв такий за належністю протягом двох місяців, тобто штучно надав боржнику умови для ухилення від виконання стягнення, оскільки такі покликання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи суперечать зібраним по справі доказам та спростовуються такими.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок бездіяльності державного виконавця йому завдано майнову шкоду, що полягає в недоотриманні ним коштів у сумі 5738,27 грн., а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою державного виконавця.

Крім цього, суд звертає увагу, шо на даний час виконавче провадження не завершене, стягнення за яким проводиться у Стрийському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову .

Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, наведені в судовому засіданні про недоведеність позивачем факту спричинення йому моральних страждань бездіяльністю державного виконавця, в чому конкретно полягають його немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Болехівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.08.2020 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк