Провадження № 22-ц/4808/114/20
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

з участю секретаря Бойчука Л.М.,

сторін: ОСОБА_1 та його представника, представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гаркуші-29» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартириза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2019 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартири.

Позовні вимоги мотивував тим, що його квартиру було затоплено. Затоплення відбулось з квартири НОМЕР_1 , що знаходиться на поверх вище та яка належить на праві власності ОСОБА_3 З приводу затоплення складено акт. В результаті затоплення квартири позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 13 553 грн. згідно оцінки експерта-товарознавця. Окрім матеріального збитку затопленням квартири також йому спричинено моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що воно є незаконним, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Факт затоплення квартири АДРЕСА_2 -Франківську зафіксовано актом обстеження житлово-побутових умов та технічного стану даної квартири від 21 серпня 2018 р. № 11062018, складений головою комісії - ОСОБА_5, головою ОСББ "Гаркуші - 29", за присутності мешканців: ОСОБА_6 - кв. АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 - АДРЕСА_8 .

Комісією проведено огляд квартири АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду цього помешкання було виявлено: пошкодження стіни та стелі у санвузлах та кімнаті цієї квартири, що ймовірно було спричинено потраплянням води з мереж квартири, яка знаходиться вище. Висновки комісії: причини пошкодження ремонтів у санвузлі не вдалося встановити у зв`язку з тим, що воно було завдане раніше.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивачем не доведено, що шкода внаслідок залиття його квартири заподіяна саме відповідачем.

Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач та його представник під час судового розгляду неодноразово вказували, що відповідачка погодилася з тим фактом, що саме з її квартири відбулося затоплення квартири ОСОБА_1 .

Апелянт заначає, що відповідачка добровільно взяла ключі від його квартири та запевняла, що її чоловік проведе ремонт затоплених приміщень квартири позивача, однак, згодом її чоловік відмовився від проведення ремонту та повернув ключі.

Апелянт заначає, що ним було замовлено оцінку матеріальних збитків. Згідно звіту № 18/10/08 визначення вартості матеріальних збитків, завданого власнику квартири, внаслідок залиття. Оцінка була проведена 17.10.2018. Згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику квартири складає: 13 553 грн.

Також апелянт вважає, що крім майнової шкоди, йому було заподіяно і моральну шкоду, яку оцінює в 3 000 грн. Така шкода полягає у душевних стражданнях, втраті сну та спокою, яких він зазнав у зв`язку із знищенням і пошкодженням його майна.

Вважає, що при прийнятті рішення, судом першої інстанції не дотримано вимог законодавства, неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.27, 28).

Як вбачається із копії акту обстеження житлово-побутових умов та технічного стану квартири АДРЕСА_2 від 21 серпня 2018 року (а.с.26), в квартирі позивача виявлено пошкодження стіни та стелі у санвузлах та кімнаті, що ймовірно було спричинено потраплянням води з мереж квартири, яка знаходиться вище. Причини пошкодження не вдалось встановити у зв`язку з тим, що воно було завдане раніше.

Згідно звіту № 18/10/08 з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику квартири, внаслідок залиття, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-12), вартість матеріального збитку завданого власнику квартири складає 13 553 грн.

Над квартирою позивача знаходиться квартира НОМЕР_1 , яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_3 , що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.39).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на прав спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами, або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.

Стаття 382 ЦК України передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, обставину заподіяння шкоди саме відповідачем, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження обставини залиття відповідачем квартири АДРЕСА_2 , позивач долучив копію акту обстеження житлово-побутових умов та технічного стану квартири АДРЕСА_2 від 21 серпня 2018 року (а.с. 26).

Зі змісту цього акту, складеного комісією у складі голови ОСББ «Гаркуші-29» та мешканцями будинку, вбачається, що ними виявлено пошкодження стіни та стелі у санвузлах та кімнаті квартири НОМЕР_2 , що ймовірно було спричинено потраплянням води з мереж квартири, яка знаходиться вище. Комісія прийшла до висновку, що причини пошкодження ремонтів у санвузлі не вдалося встановити у зв`язку з тим, що воно було завдано раніше.

Наданий акт пошкоджень від 21 серпня 2018 року по своїй формі не відповідає встановленому Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Судом було встановлено, що у день залиття квартири НОМЕР_2 комісія не була присутня у квартирах сторін, не встановила чи залиття відбулось з квартири НОМЕР_1 чи іншої квартири, яка знаходиться поверхом вище. Залиття квартири відбулось у 2017 році, акт складено значно пізніше - 21 серпня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частиною 6 статті 81 визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Докази які б підверджували факт затоплення квартири із вини власника чи мешканців квартири АДРЕСА_7 , матеріали справи не містять.

Тому апеляційний суд вважає, що шкода завдана внаслідок залиття квартири позивача не заподіяна саме ОСОБА_3 і в матеріалах справи відсутні докази, що стверджують зворотнє і такі докази не надані позивачем.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Доводи відповідача щодо відсутності її вини у залитті квартири позивача та відповідно і у заподіянні моральної шкоди правомірно взяті судом першої інстанції до уваги.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем спростовано спричинення ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем.

Висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим і стверджуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на акт обстеження житлово-побутових умов та технічного стану квартири АДРЕСА_2 від 21 серпня 2018 р. № 11062018, що складений головою комісії - ОСОБА_5, головою ОСББ "Гаркуші - 29", за присутності мешканців: ОСОБА_6 - кв. АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 - АДРЕСА_8 як на встановлення вини ОСОБА_3 не вказує на її вину виходячи з наступного.

Зі змісту цього акту не вбачається достовірність встановлення причин залиття квартири, оскільки комісія не здійснювала обстеження квартири та особисто не встановлювала причину залиття, про що в засіданні апеляційного суду ствердив голова комісії ОСОБА_5, який є також головою ОСББ "Гаркуші - 29".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні достовірні дані для висновку щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Доводи позивача про те, що саме в результаті дій чи бездіяльності відповідача завдано йому шкоди, що є презумпцією вини особи, є спростованими відповідачем.

Крім того, необгрунтовані також доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог законодавства та неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність стягнення судом моральної шкоди, позивачем не доведено. Судом не встановлено факту заподіяння йому будь-якої шкоди відповідачем, оскільки така шкода не була встановлена наявними у справі доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк