ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1464/2005
номер провадження 2-п/695/4/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд, Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю

секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кучер Юлії Вікторівни про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача по справі ОСОБА_1 - адвокат Кучер Ю.В. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Вимоги вказаної заяви мотивовані тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісячно, починаючи з 29.08.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи подану заяву про перегляд заочного рішення суду, заявник наполягає, що вказане рішення прийнято незаконно без забезпечення участі відповідача в судовому процесі та з порушенням процесуальних прав відповідача, оскільки він був неналежно повідомлений про розгляд справи та дату судового засідання, адже не отримував ні повісток про виклик до суду ні самого рішення суду, а тому його права при розгляді матеріалів справи були порушеними.

Окрім того розмір визначених судом аліментів є завищеним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки розмір аліментів має становити не 1/3 частину від його доходів, як визначено рішенням суду, а 1/4 частину доходу відповідача, в чому вбачається порушення норм чинного законодавства при розгляді матеріалів даної справи.

За таких обставин заявник звернувся до суду із даною заявою, якою просить суд скасувати заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року призначивши розгляд справи в загальному порядку.

Заявник та його представник, для розгляду матеріалів справи не з`явились із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку визначеному нормами чинного законодавства.

Позивач по справі ОСОБА_2 та її представник, адвокат Міщенко С.В. в судове засідання не з`явилися, однак останній надав до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, якою просив залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 , оскільки вказана заява подана через чотирнадцять років після ухвалення вказаного вище рішення суду. Окрім того відповідач у вказаній заяві не навів підстав для скасування та перегляду вказаного вище рішення суду та приховав факт того, що ним ще в 2018 році здійснювалася сплата заборгованості по аліментах, що виключає доводи заявники про неналежне повідомлення останнього про наявність вказаного рішення суду.

Суд вважає, що матеріали вказаної справи дають достатньо підстав для розгляду її за відсутності сторін, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд вивчивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісячно, починаючи з 29.08.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник зазначає, що він не займав активної позиції в судовому процесі та не супроводжував цивільну справу в суді оскільки належним чином не був повідомлений про хід розгляду такої справи, адже не отримував судоих повісток про виклик до суду, а потім не міг і оскаржити судове рішення, яке було прийняте за результатами розгляду матеріалів справи, оскільки останнього не отримував.

Вказана обставина, на думку заявника, перешкоджала з`явитися та дати суду свої доводи та заперечення стосовно обставин справи.

Разом із тим вказані доводи заявника спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема в матеріалах справи (т.1 арк. 12) наявна розписка ОСОБА_1 про явку до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області для розгляду матеріалів даної справи.

Окрім того адреса, яка зазначена в супровідному листі про направлення копії позовної заяви з додатками відповідає адресі, зазначеній заявником у його заяві про перегляд заочного рішення.

Згідно з ч. 1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильності вирішення справи.

За змістом положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Водночас, з`ясування лише причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Разом із тим заявник наполягаючи на свої вимогах в якості посилання на докази, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача зазначає про те, що рішенням суду стягнуто надто великий розмір аліментів, а саме 1/3 замість 1/4 частини його доходів.

Однак такі доводи не можуть розцінюватися судом як належні обставини, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково.

Так, згідно з ч. 1-2 ст. 183 СК України в редакції станом на 28.09.2005 року, було передбачено, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Отже сплата аліментів є обов`язком, а не правом того з батьків, окремо від якого проживає дитина та на користь того з батьків, з яким дитина проживає, а розмір аліментів не був регламентований законом, а визначався судом. Тому заперечення Відповідача з посиланням на норму ст.183 СК України у нині діючій редакції, на те, що розмір аліментів повинен становити 1/4 частину його доходів є безпідставним , оскільки у редакції станом на день звернення позивача з позовом та ухвалення рішення взагалі не було врегульовано питання щодо розміру аліментів , а доказів про те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частики від його доходу ОСОБА_1 з заявою не надав.

Також із доданих до заперечень представника позивача доказів вбачається, що ОСОБА_1 здійснював сплату аліментів за вказаним судовим рішенням, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», який складено державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шемчуком А.В., із якого вбачається, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження за період з 01.10.2018 року по 31.10.2018 рік боржником сплачено 118739 грн. 84 коп., а станом на 01.11.2018 року заборгованість по аліментах відсутня.

Вказана обставина виключає доводи заявника про те, що про наявність вказаного рішення суду він дізнався лише 01.11.2019 року.

Крім того заявник просить скасувати рішення суду, яке було ухвалено більше 14-ти років тому не надводячи жодних достатніх підстав для його скасування.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, оскільки відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином за останнім відомим місцем його реєстрації та проживання.

Доказів, які мають значення для справи та можуть привести до ухвалення іншого рішення, протилежного заочному, суду не надано, в ході розгляду матеріалів справи в порядку позовного провадження відповідачем до суду не надавалися, а докази, які додав відповідач до своєї заяви не можуть бути підставою для скасування та перегляду судового рішення.

При розгляді даної справи суд враховує також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Однак особа не може зловживати своїми правами, так ЄСПЛ наголошує, що застосування скаржником спроби оскарження остаточного та обов`язкового рішення суду з причин процесуального характеру без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип «res judicata» (тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення) не можуть вважатися причинами фундаментального характеру.

Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії, п. 38).

Отже відхід від вказаних принципів остаточності та обов`язковості рішень суду можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами, а про такі обставини ОСОБА_1 у заяві не зазначає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 284, 288 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Кучер Юлії Вікторівни про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Л.В.Середа