Номер провадження: 22-з/813/273/20
Номер справи місцевого суду: 520/739/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання повернути грошові кошти,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі- ФГВФО, Фонд) про зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 110 855,65 грн.

Позов обґрунтовано тим, що йому призначене щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, яке він отримував шляхом безготівкового перерахунку коштів Пенсійним фондом України у Київському районі м.Одеси.

10 червня 2011 року у відділенні № 21 ПАО «КБ Інвестбанк» на його ім`я був відкритий рахунок, видана книжка грошових вкладів, в якій зазначено рахунок - поточний пенсійний. Частину грошей з пенсійного рахунку він отримував, а частину грошей він вносив до цього ж банку на депозитний рахунок, про що був складений договір та відкритий особистий рахунок за № НОМЕР_1 .

Зазначив, що депозитний договір на пенсійні кошти він не укладав, ФГВФО безпідставно об`єднав незаконно в одну суму пенсійний та депозитний рахунок.

12 січня 2017 року рішенням №86 почата ліквідація ПАТ «КБ «Інвестбанк» та надані повноваження ліквідатора банку.

На депозитному рахунку було 150 000 грн., нараховані на них відсотки у сумі 1534, 22 грн.

В порушення вимог чинного законодавства сума грошей з депозитного рахунку і пенсійного рахунку банк склав до однієї суми, чим штучно збільшив суму гарантованого вкладу 310 855, 65 грн., з яких ФГВФО повернув йому 200 000 грн., однак 110 855, 65 грн. не повернув.

Посилаючись на те, що відповіді на кредиторську вимогу до банку від 21 лютого 2017 року він не отримав, а від ФГВФО він отримав відписку, позивач просив задовольнити його вимогу (а.с.1-3).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2020 року в позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі-Закон №4452-V1), визначений порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. 18 січня 2017 року позивачем ОСОБА_1 отримано суму гарантованих відшкодувань за вкладом за рахунок Фонду гарантування 200 000 грн.; 40 687, 18 грн. та 159312, 82 грн. у банку АБ «Південний».

Станом на 21 лютого 2019 року в реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Інвестбанк» обліковується кредитор ОСОБА_1 в четвертій черзі з сумою 110 855,65 грн., дата включення 23 січня 2017 року, тому права позивача не порушені, виходячи з вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.155-159).

Вказане судове рішення було оскаржене в апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання повернути грошові кошти закрито. Одночасно роз`яснено ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до Одеського апеляційного суду заяву, в якій просить направити справу за встановленою юрисдикцією до Одеського окружного адміністративного суду в порядку ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою?- частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином, у постанові Одеського апеляційного суду від 13 липня 2020 року (яка набрала законної сили) колегія суддів дійшла до висновку, що справа за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання повернути грошові кошти, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки зазначений спір є публічно правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, який виник у зв`язку з виконанням суб`єктом владних повноважень - ФГВФО владних управлінських функцій з організації виплати суми залишку вкладу яка не повернута ОСОБА_1 .

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У зв`язку із викладеним, враховуючи склад учасників цієї справи та предмет заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви та постановлення ухвали про передачу даної справи до Одеського окружного адміністративного суду в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задовольнити.

Справу №520/739/19 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання повернути грошові кошти передати до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді