Справа № 202/2221/15-ц
провадження № 2/202/27/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 вересня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А

при секретарі - Нетеса Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпата О.М., про визнання права власності на частину житлового будинку, скасування заборони відчуження та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпата О.М., про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним спадкового договору, встановлення факту невиконання розпоряджень за спадковим договором, скасування запису про його державну реєстрацію, усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 49/100 часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , а також скасування заборони відчуження цієї частини домоволодіння, накладеної державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 10.09.2014 року між нею і ОСОБА_4 було укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. За умовами цього договору вона, ОСОБА_1 , зобов`язується виконувати розпорядження відчужувача ОСОБА_4 , а в разі його смерті, вона, позивач набуває право власності на 49/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за вище вказаною адресою. Державним нотаріусом, у зв`язку з посвідченням цього договору, накладено заборону його відчуження до припинення його дії. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 29.12.2014 року вона, позивач, звернулась до державного нотаріуса із заявою про зняття заборони відчуження 49/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , але листом від 29.12.2014 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не надала свідоцтво про смерть ОСОБА_4 та оригінал документу на частину житлового будинку. Пізніше їй стало відомо, що всі ці документи знаходяться у відповідача. Тому, посилаючись на вимоги ст.. 392, 1307 ЦК України, просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Грищенко І.В., підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Литвиненко О.С., позовні вимоги не визнала. Звернувшись до суду з зустрічним позовом у жовтні 2015 року (а.с.39 т.1) і, остаточно уточнивши позовні вимоги заявою від 01.07.2019 року (а.с. 78 т.3), ОСОБА_2 у своїх вимогах до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зазначив, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав: 51/100 частина - ОСОБА_5 і 49/100 частин - ОСОБА_6 , його і померлого ОСОБА_4 матері і самому ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 15.11.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен В.А. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 . Після смерті останньої відкрилася спадщина на 49/200 частин вказаного домоволодіння. Спадкоємцями за законом були він, ОСОБА_2 і його брат ОСОБА_4 , який був хворою і безпорадною людиною і з 2011 року до день смерті проживав з ним, ОСОБА_2 , однією сім`єю за адресою : АДРЕСА_2 , де за ним здійснювала догляд його, ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_7 . У встановлений законом строк він, відповідач, не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2015 року йому визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. Але після його звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки 10.09.2014 року ОСОБА_4 , його братові, вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 49/200 часток у спірному домоволодінні. У зв`язку з цим, відповідач у зустрічному позові просив визнати часткового недійсним, у частині 49/400 частин спірного домоволодіння, свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. 10.09.2014 року, і визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на вказану частину спірного домоволодіння після смерті ОСОБА_6 .

У зв`язку з тим, що при видачі документів на російській мові його прізвище було зазначено як ОСОБА_2 , а його матері і брата як ОСОБА_4 , ОСОБА_2 просив встановити факт родинних відносин між ними, оскільки встановлення даного факту має для нього юридичне значення, так як дозволяє йому оформити спадкові права.

Крім того, у зустрічному позові відповідач зазначив, що на час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , його брат ОСОБА_4 проживав разом з його, відповідача, сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився на повному утриманні їх сім`ї, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті матері. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 просив встановити факт проживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою і визнати його таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті йому, ОСОБА_2 , стало відомо, що 10.09.2014 року ОСОБА_4 уклав спадковий договір зі своєю дружиною ОСОБА_1 . Договір був посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. за реєстровим номером 3-1076. Згідно умов даного договору ОСОБА_1 зобов`язується виконати розпорядження ОСОБА_4 : після його смерті поховати його, доглядати та утримувати могилу в належному стані. Проте ОСОБА_9 вважає, що, оскільки ОСОБА_4 фактично не був власником 49/200 часток спірного домоволодіння, бо обдарованим за договором дарування від 15.11.2002 року є ОСОБА_4 , то предметом спадкового договору не може бути частка в розмірі 49/200 часток домоволодіння. Укладаючи спадковий договір, ОСОБА_4 порушив його право на спірне домоволодіння, оскільки фактично не прийняв спадщину після смерті матері і прав на розпорядження 49/200 часток домоволодіння в нього не було.

Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 фактично не виконала умови спадкового договору, оскільки похованням брата займався він, пам`ятник ОСОБА_1 на могилі не встановила. Тому просив встановити факт невиконання ОСОБА_1 спадкового договору, скасувавши його державну реєстрацію. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки надає право на спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4 .

Також у зустрічному позові ОСОБА_2 зазначив, що у померлого ОСОБА_4 є донька ОСОБА_3 , яка у 2015 році звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 ставить питання про усунення її від спадкування після смерті батька відповідно до пункту другого частини третьої статті 1224 ЦПК України, оскільки вона усунулась від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. ОСОБА_4 з 2011 року повністю знаходився на утриманні його, відповідача, сім`ї, забезпечувався ліками, їжею, постійним доглядом. При цьому, останній звертався до ОСОБА_3 за допомогою. Тому просив усунути останню від спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Грищенко І.В., зустрічний позов не визнала. Заперечуючи проти позову, представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 вже звертався з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадкового договору недійсним внаслідок невиконання ОСОБА_1 п.10. спадкового договору, а саме, невиконання розпорядження відчужувача. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, підстав для визнання спадкового договору недійсним немає. Що стосується вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту невиконання спадкового договору, то встановлення факту його невиконання є підставою для розірвання договору, який розірвати можуть лише його сторони, чого не було зроблено за життя ОСОБА_4 . Крім того, задля того, щоб довести порядність ОСОБА_1 за спадковим договором, до матеріалів справи були додані документи, що свідчать про її участь у похованні ОСОБА_4 . Тому ці вимоги ОСОБА_2 також є необґрунтованими. Представник позивача також зазначила, що жодних доказів щодо вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування ОСОБА_3 не надано, тому зазначені вимоги також не підлягають задоволенню. Представник позивача зазначила, що вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання за ним права власності задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. ОСОБА_2 не надано постанови нотаріуса про відмову в оформленні права на спадщину, а тому в нього відсутнє процесуальне право на звернення до суду з зазначеним позовом. Представник позивача зазначила, що не заперечує щодо встановлення факту родинних відносин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. На адресу суду поверталися поштові конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Третя особа - державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпата О.М. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направлено клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 180 т.2).

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 також підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Несеном В.А. 15.11.2002 року, 49/100 частин спірного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_6 і ОСОБА_4 у рівних частинах (а.с.47 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (а.с.100 т.1).

10.09.2014 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся ОСОБА_4 , син померлої. При цьому державним нотаріусом у посвідчувальному написі на даній заяві вказано, що факт прийняття спадщини спадкоємцем підтверджується сумісним проживанням зі спадкодавцем за вказаною адресою на день смерті (встановлено за домовою книгою та паспортом спадкоємця, в якому є штамп про прописку за вказаною адресою з 08.01.2003 року по цей час) ( а.с. 99,101 т.1).

10.09.2014 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на 49/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 127 т.1).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 18.09.2014 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини (а.с.129 т.1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2015 року задоволено позов ОСОБА_2 , визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 - три місяці (а.с. 134 т.1).

23.09.2015 року, в строк, визначений рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (а.с. 133 т.1).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 24.09.2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що відсутнє майно у складі спадщини (а.с.137 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.49 т.1).

19.01.2015 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , вказуючи, що помер його рідний брат (а.с. 15 т.2); 15.06.2015 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_3 , донька останнього (а.с.80,81 т.1, 15,20 т.2).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 05.02.2016 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки відсутнє майно, на яке спадкоємець бажає отримати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 23 т.2).

Судом також встановлено, що 10.09.2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , укладений спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. (а.с.5 т.1).

Згідно з умовами цього договору набувач за цим договором ОСОБА_1 зобов`язується виконувати розпорядження ОСОБА_4 : у разі смерті, поховати його, доглядати та утримувати в належному стані могилу відчужувача, і в разі смерті набуває право власності на 49/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (п.1,2,10 договору).

В пункті 13 Спадкового договору відзначено, що право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд до набувача переходить після смерті відчужувача, про що нотаріус робить відмітку на договорі, за умови надання нотаріусу свідоцтва про смерть відчужувача та оригіналів правовстановлюючих документів. До цього моменту правовстановлюючі документи на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд мають зберігатися у відчужувача.

У разі невиконання набувачем розпорядження відчужувача цей договір може бути розірваний у судовому порядку. У зв`язку з посвідченням цього договору накладається заборона відчуження частини житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, що є предметом цього договору. З цього моменту відчужувач має право користуватися зазначеною часткою житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд без права розпорядження нею (п.14 договору).

Аналіз матеріалів цієї справи, а саме: копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копії договору дарування частини спірного домоволодіння від 15.11.2002 року, дає суду підстави вважати, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50,51т.1). Різниця у прізвищах відповідача ОСОБА_2 і померлих ОСОБА_4 і ОСОБА_6 є очевидною помилкою при видачі паспорту. Всі інші дані вказаних осіб у наявних у справі документах збігаються. Так само, суд вважає, що допущена помилка при укладанні договору дарування спірного домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Несеном В.А. 15.11.2002 року, де зазначено прізвище ОСОБА_4 як ОСОБА_4 .

Оскільки факт родинних відносин ОСОБА_2 з померлими ОСОБА_6 і ОСОБА_4 має юридичне значення для відповідача (позивач за зустрічним позовом), т.я. дозволяє захистити спадкові права після смерті останніх, і знайшов підтвердження в судовому засіданні, даний факт може бути встановлений судом відповідно до вимог ст.315 ЦПК України. В цій частині зустрічний позов підлягає задоволенню.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом щодо встановлення факту проживання ОСОБА_4 з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а також того факту, що ОСОБА_4 не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , не підлягають задоволенню.

Положенням статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Зазначене дає суду підстави дійти висновку, що юридичний факт відносно особи, яка померла, в даному випадку відносно ОСОБА_4 , не може бути встановлений у зв`язку з припиненням правоздатності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_2 обраний неправильний спосіб захисту, тому ці вимоги не можуть бути задоволені судом.

Відносно вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я ОСОБА_4 10.09.2014 року, вимог про право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , його матері, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст..1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України).

Частиною першою статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця

(ст.. 1261 ЦК України).

Встановивши, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2015 року задоволено позов ОСОБА_2 і визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , його матері, беручи до уваги, що ОСОБА_2 в строк, визначений рішенням суду (три місяці), звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , суд вважає, що ОСОБА_2 має право на успадкування після смерті ОСОБА_6 .

Водночас, як зазначалось вище, 10.09.2014 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на 49/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 24.09.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що відсутнє майно у складі спадщини.

В абзаці восьмому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає нові свідоцтва про право на спадщину.

Проте, як встановлено, спадкоємець ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , помер.

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абзаці третьому пункту 27 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України відзначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно було видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути:визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

З урахуванням встановленого, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , видане державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я ОСОБА_4 на 49/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає визнанню недійсним в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на частку у спірному домоволодінні у розмірі 49/200, а за ОСОБА_2 слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 на 49/400 частин спірного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом. Така сама частка, 49/400, у спірному домоволодінні має успадковуватися і ОСОБА_4 (49/200 : 2 = 49/400).

Таким чином, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 в цій частині позову підлягають частковому задоволенню, а саме, визнанню частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , виданого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я ОСОБА_4 на 49/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , і за ОСОБА_2 слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 49/400 частин спірного домоволодіння.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача щодо того, що ОСОБА_4 на день смерті ОСОБА_6 не проживав з останньою за однією адресою, а проживав за адресою відповідача: АДРЕСА_2 , а тому не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї (п.3.21).

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п.3.22).

Приймаючи 10.09.2014 року заяву від ОСОБА_4 про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори зроблено посвідчувальний напис на даній заяві, де зазначено, що факт прийняття спадщини спадкоємцем підтверджується сумісним проживанням зі спадкодавцем за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ) на день смерті (встановлено за домовою книгою та паспортом спадкоємця, в якому є штамп про прописку за вказаною адресою з 08.01.2003 року по цей час).

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , які під час розгляду справи пояснили, що ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 в частині визнання недійсним спадкового договору, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 10.09.2014 року, встановлення факту не виконання останньою розпоряджень відчужувача за спадковим договором і скасування державної реєстрації спадкового договору, суд зазначає наступне.

Статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

В абзацах третьому і четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено.

Як на підставу визнання недійсним спадкового договору, позивач посилається на положення ст. 1308 ЦК України, проте нормами цієї статті передбачено розірвання спадкового договору.

Також, в обгунтування позовних вимог в цій частині позову ОСОБА_2 зазначено, що спадковий договір має бути визнаний недійсним у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не мав права відчужувати 49/400 часток спірного домоволодіння, які мають належати йому, ОСОБА_2 , як спадкоємцеві за законом після смерті ОСОБА_6 . На інші 49/400 часток спірного домоволодіння ОСОБА_4 , на думку ОСОБА_2 , не має права, т.я. спадщину фактично не прийняв після смерті матері ОСОБА_6 49/200 часток цього домоволодіння ОСОБА_4 також не мав права, на думку ОСОБА_2 , відчужувати за спадковим договором, оскільки в правовстановлюючому документі на спірне домоволодіння зазначено, що він укладений між ОСОБА_13 - з одного боку і ОСОБА_6 , ОСОБА_4 - з іншого боку. ОСОБА_4 до цього домоволодіння відношення немає.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дійшовши під час судового розгляду справи висновку про те, що ОСОБА_2 має право на успадкування разом з ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 у розмірі по 49/400 частин кожний, суд вважає, що спадковий договір, укладений 10.09.2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М., має бути визнаний недійсним в частині відчуження 49/400 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цій частині зустрічного позову вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 не мав права за спадковим договором відчужувати інші частини спірного домоволодіння, судом до уваги не приймаються з підстав, викладених в рішенні суду вище.

Таким чином, судом частково задовольняються вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним спадкового договору.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 щодо встановлення факту не виконання ОСОБА_1 (набувачем) розпоряджень відчужувача за спадковим договором, суд зважує на таке.

Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Частиною третьої статті 1307 ЦК України встановлено, що відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи, контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини.

Умовами спірного спадкового договору не визначено особу, яка мала здійснювати контроль за виконанням умов цього договору. Отже, відповідно до закону такий контроль повинен здійснювати нотаріус за місцем відкриття спадщини.

Проте під час розгляду справи не здобуто доказів того, що особою, яка здійснює контроль за виконанням спадкового договору, тобто нотаріусом, встановлено невиконання розпоряджень відчужувача за спадковим договором.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає зазначені вимоги ОСОБА_2 не доведеними, тому відмовляє в їх задоволенні.

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації спадкового договору є похідними від попередніх вимог. Тому, відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання в цілому недійсним спадкового договору і встановлення факту не виконання розпоряджень відчужувача за спадковим договором, суд відмовляє у позові в частині скасування державної реєстрації спадкового договору.

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_4 , від спадкування ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 ухилилася від виконання обов`язку щодо утримання ОСОБА_4 , а тому не має права на спадкування.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищій спеціалізований суд України зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування».

З огляду на встановлені у справі обставини, відповідні їм правовідносини і докази, надані сторонами під час розгляду справи, суд вважає, що ОСОБА_2 не доведено, не надано відповідних доказів, а судом не встановлено, що ОСОБА_4 знаходився в безпорадному стані, потребував допомоги ОСОБА_3 , а остання, усвідомлюючи свій обов`язок, мала його виконувати, але умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю.

Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_7 в даному випадку не є належним і допустимим доказом в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України. Так само і довідка про інвалідність другої групи ОСОБА_4 не є беззаперечним доказом того, що останній знаходився в безпорадному стані (а.с.16 т.3).

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в цій частині зустрічного позову також.

Дійшовши висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визнання права власності на 49/400 часток спірного домоволодіння після смерті ОСОБА_6 , визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2014 року, визнання частково недійсним спадкового договору в частині відчуження 49/400 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено, ОСОБА_1 є набувачем частини спірного домоволодіння за спадковим договором, укладеним 10.09.2014 року між нею і ОСОБА_4 , посвідченим державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М.

Цим договором накладено заборону відчуження частини спірного домоволодіння.

Пунктом 8.7 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що на майно, яке є предметом спадкового договору, нотаріус накладає заборону відчуження у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору.

У разі смерті відчужувача на підставі свідоцтва органу цивільного стану про смерть нотаріус знімає заборону відчуження. Після смерті відчужувача нотаріусу повертається правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що було предметом договору, який приєднується до примірника спадкового договору, що зберігається у справах нотаріуса. На повернутому примірнику правовстановлюючого документа нотаріус робить відмітку про перехід права власності до набувача у зв`язку зі смертю відчужувача за спадковим договором (п.п.8.8,8.9 Порядку).

У зв`язку з тим, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, що є предметом спадкового договору, а суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання за нею права власності на 147/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в силу статті 392 ЦК України, що передбачає право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (49/200 (тобто 1/2 частина 49/100 домоволодіння, котра належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Несеном В.А. 15.11.2002 року) + 49/400 (частина домоволодіння, успадкована ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 ) = 147/400 ( + = ; = ).

Заборона відчуження 49/100 часток спірного домоволодіння, накладеного державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою 10.09.2014 року, зареєстрована за реєстровим номером 3-1077, також підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до статті 141 ЦПК України, суд враховує, що судом частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим їй підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 1585,19 грн.; судом частково задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення фактів родинних відносин та визнання права власності (за заявлення котрих ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. + 320,60 грн. + 768,40 грн. = 1857,40 грн.), у зв`язку з чим, шляхом взаємозарахування з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 272,21 грн. (1857,40 грн. - 1585,19 грн.). Суд, також, враховує, що ОСОБА_2 було недоплачено судовий збір при уточненні зустрічного позову у розмірі 447,80 грн. за вимогу про встановлення факту родинних відносин, а суд задовольнив зустрічні вимоги в цій частині; суд враховує, що ОСОБА_2 не сплачувався судовий збір у розмірі 487,20 грн. за вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки він був звільнений судом при поданні позову від сплати судового збору, а суд задовольнив зустрічні вимоги в цій частині, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 935,00 грн. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 , при поданні позову не сплачувався судовий збір за вимогу про скасування заборони відчуження частини спірного домоволодіння у розмірі 243,60 грн. (за ставками на час подання позову). Однак, оскільки суд задовольнив вимоги ОСОБА_1 в цій частині, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.4,5,10,13,81, 259,263-265 України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 147/400 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону відчуження 49/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладену державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою 10.09.2014 року, зареєстровану за реєстровим номером 3-1077.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити той факт, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити той факт, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , видане державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я ОСОБА_4 на 49/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер 3-1075.

Визнати частково недійсним спадковий договір, укладений 10.09.2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. в частині відчуження 49/400 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 на 49/400 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В інших частинах зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 272,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 935,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя Бєльченко Л.А.