Справа № 153/943/19
Провадження № 22-ц/801/384/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 рокуСправа № 153/943/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Константинова А. К.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне підприємство «Клембівський сервіс», ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 153/943/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Гаврилюк Т. В. у залі суду, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Клембівський сервіс» (далі - ПП «Клембівський сервіс») про стягнення боргу.

Ухвалою Ямпільського районного суду від 09 грудня 2019 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

У грудні 2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно.

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме: нежитлове приміщення (склад) загальною площею 549, 2 м2, яке розташоване по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення (телятник з прибудовами) загальною площею 781, 1 м2 - по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначав, що підставою для звернення до суду із цим позовом є стягнення боргу за договором позики.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 , за яким неправомірно зареєстровано право власності на нерухоме майно, що належало ПП «Клембівський сервіс», може у будь-який час відчужити його на користь третіх осіб, що істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому є об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. При цьому реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 відбулася без належних правових підстав та всупереч вимог чинного законодавства, що зумовило висунення ним додаткової вимоги до позову про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_3 та повернення їх у власність підприємства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності належного обґрунтування та правових підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано іншим учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року справу призначено до розгляду на 13 лютого 2020 року о 09 год. 20 хв.

12 лютого 2020 року засобами електронного зв?язку від адвоката Заболотної Г. В. в інтересах ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з її зайнятістю під час проведення слідчої дії в межах кримінального провадження та в інших судових засіданнях, проте доказів на підтвердження таких обставин нею не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутній, а адвокатом Заболотною Г. В. не долучено ордер на право представництва нею інтересів ОСОБА_2 та її повноважень.

За таких обставин, виходячи з положень частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести за її відсутності.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позовні вимоги носять майновий характер, а дії відповідача ОСОБА_2 спрямовані виключно на унеможливлення виконання рішення суду, що є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено, що вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення грошових коштів та є ефективним способом захисту своїх прав.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Заболотна Г. В. в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом з дотриманням вимог законодавства, суд надав належну правову оцінку обставинам справи, а його висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Указує на безпідставність доводів заявника, викладених в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження та реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін негайно вжити заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Так, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним видом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Переглядаючи справу, апеляційний суд враховує конкретні обставини цієї справи щодо наявності обставин, визначених частинами другою та третьою статті 13 Цивільного Кодексу України, застосовує загальні засади цивільного права - принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

З матеріалів справи слідує, що 28 листопада 2017 року позивач надіслав на адресу ПП «Клембівський сервіс» вимогу про повернення коштів (т. 1 а. с. 31, 32).

Відповідач ОСОБА_2 є засновником та власником ПП «Клембівський сервіс».

Відповідно до відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно 21 вересня 2018 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна на майно, що належало ПП «Клембівський сервіс», і на яке просить накласти арешт позивач.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами щодо накладання арешту на нерухоме майно.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не здійснив оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує майновий спір, оскільки позивач зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом є стягнення боргу за договором позики, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно тощо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно підлягає задоволенню.

При цьому відповідачі не позбавлені права звернутися до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За змістом частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, і не дотримався положень статті 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, вирішити питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у справі може суд першої інстанції під час вирішення спору по суті.

Апеляційний суд не наділений указаними процесуальними повноваженнями на стадії перегляду ухвали, що може бути предметом оскарження окремо від рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на таке майно: нежитлове приміщення (склад) загальною площею 549,2 м2, що розташоване по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 5450993 та на нежитлове приміщення (телятник з прибудовами) загальною площею 781,1 м2, що розташоване по АДРЕСА_1 5451147, що належать ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С. К. Медвецький

Судді: В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук