Справа № 204/1544/20
Провадження № 2/204/904/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Токар Н.В.
за участю секретаря Сокол К.А.
за участю представника позивача Медведєвої В.О.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-
У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 , яка була належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явилася, про причин неявки суду не повідомляла, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Згідно зі ст.3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Тлумачення цих норм права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (аркс.8-11).
Встановлено, що відомості про батьків хлопчиків внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Відповідно до Наказу №81 від 29 листопада 2017 року Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взятий на облік дітей, які виховуються у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (арк.с.12-14).
Відповідно до Наказу №82 від 29 листопада 2017 року Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взятий на облік дітей, які виховуються у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (арк.с.12-14).
Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.10.2018 року у цивільній справі № 204/4013/18 було відібрано малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення її батьківських прав, а також стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с.12-14).
Згідно повідомлення центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Чечелівської районної місті Дніпрі ради від 30.05.2019 року №370 сім`я ОСОБА_3 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 «Міському центрі соціальної допомоги» на внутрішньому обліку ЦСССДМ не перебуває, за вказаною адресою не проживає та іншого зв`язку з нею немає (а.с.23).
18.01.2019 року рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м.Дніпрі ради №09/2 малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.16).
18.01.2019 року рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м.Дніпрі ради №09/1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.15).
19.07.2019 року рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м.Дніпрі ради № 141 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було влаштовано до прийомної сім`ї. З 26.07.2019 до теперішнього часу малолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виховуються в прийомної сім`ї ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та перебувають на їх утриманні (а.с.17-18).
За період перебування дітей в прийомній сім`ї ОСОБА_3 дітей не відвідувала.
Адміністрацією школи КЗО «СЗШ № 32» ДМР надано інформацію, що ОСОБА_2 є учнем 3 класу, заняття відвідує систематично, має охайний зовнішній вигляд, забезпечений необхідним шкільним приладдям: прийомний батько ОСОБА_5 приділяє достатньо уваги навчанню і вихованню дітей дитини, цікавиться навчанням та спілкуванням дитини з однолітками, прислуховується до рекомендацій вчителів щодо виховання та навчання хлопця (а.с.20).
Адміністрацією школи КЗО «ДНЗ № З» ДМР надано інформацію, що ОСОБА_1 відвідує старшу групу, потребує корекцію звуками мови, прийомні батьки приділяють достатню увагу розвитку й вихованню дитини (а.с.21).
За інформацією КЗ «ДЦПМСД № 7» ДМР від 11.02.2020 діти уклали декларацію з лікарем ЗП-СЛ амбулаторії ЗП-СМ № З КНП « ДЦПМСД № 7» ДМР ОСОБА_6 , нарікань щодо виконання прийомними батьками немає. 10.02.2020 діти пройшли планову диспансеризацію. До переходу дітей до ПС щеплення не проводилось (а.с.22).
На засідання комісії з питань захисту прав дитини 07.02.2020 року та 06.03.2020 року, на які ОСОБА_3 не з`явилась, було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків. Асоціальний спосіб життя ОСОБА_3 ставитиме під загрозу життя та здоров`я її малолітніх дітей в разі повернення їх матері.
ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою міського центру соціальної допомоги управління соціального захисту департаменту соціальної політики ДМР: АДРЕСА_1 з 06.04.2012 року по 09.06.2016 року, змінювала фактичне місце проживання декілька разів, проживала за адресою: АДРЕСА_2 , після народження ОСОБА_1 з пологового будинку була виписана на адресу: АДРЕСА_3 , 04.07.2014 року відповідач забрала історію розвитку дитини ОСОБА_2 з лікарні і повідомила, що буде проживати в с.Новоолександрівка, за інформацією «ДЦПМСД № 2» від 16.11.2017 виявлена за адресою: АДРЕСА_4 .
На даний час за інформацією Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.02.2020 № 45.6/1095 встановити місцезнаходження ОСОБА_3 не представилось можливим (а.с.27).
Все вищевикладене, а також відсутність будь-яких дій з боку матері щодо повернення дітей свідчать про те, що ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Крім того, факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем по відношенню до своїх малолітніх дітей підтверджено в судовому засіданні свідком ОСОБА_5. , який пояснив суду, що він є прийомним батьком малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які більше року проживають у його родині, ОСОБА_2 ходить до шкоди, ОСОБА_1 йде до школи у вересні цього року, свідок разом з дружиною ОСОБА_4 добре справляються з вихованням дітей. Діти жодного разу не виявляли бажання зустрітися з матір`ю, інколи розповідали, що мати їх ображала та била, під час проживання з матір`ю мали проблеми з харчуванням, діти тікали від матері, яка зловживала спиртними напоями, оскільки боялися її, а про свого рідного батька взагалі нічого не розповідали. Діти називають свідка та його дружину «батько» та «мати», хоча і усвідомлюють, що вони не є їх рідними батьками, нормально ставляться до цього факту.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що у листопаді 2017 року надійшов лист про сім`ю ОСОБА_1 , яких виявили, як покинутих. ОСОБА_5 почала шукати контакт з матір`ю дітей. Діти були влаштовані до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок», за весь час перебування дітей у соціальному центрі, мати їх не навідувала. Коли ОСОБА_3 з`явилась на засідання комісії, їй було надано рекомендації щодо налагодження належного догляду за дітьми, рекомендації щодо житла, їй було надано перелік гуртожитків для проживання, але наданими рекомендаціями ОСОБА_3 знехтувала, у зв`язку з чим, орган опіки був змушений звернутися до суду з позовом про відібрання дітей з терміном виправлення в 1 рік, але протягом цього строку відповідач також не здійснила будь-яких дій, щодо виправлення ситуації, що свідчить про відсутність інтересу до дітей та є прямими доказами, що мати ухиляється від батьківських обов`язків. Останнього разу свідок спілкувався з відповідачем в грудні 2017 року телефонним зв`язком. Наразі діти проживають у прийомній сім`ї в належних умовах.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх синів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому її необхідно позбавити батьківських прав.
В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками, на що також додатково вказує тривала відсутність інтересу до дітей та систематична несплата аліментів.
Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично відсутній, відповідач не виявляє до своїх синів батьківського піклування, мати не відвідує дітей більше 2 років, їх долею не цікавиться.
Перелічені вище докази, а також відсутність позитивних змін протягом строку надано судом, під час ухвалення рішення про відібрання дітей, відсутність дієвих кроків з боку ОСОБА_3 щодо повернення дітей для подальшого виховання, в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчить про злісне ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що діти їй не потрібні. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти та більше того, за словами самих дітей, допускала випадки фізичного насильства у відношенні малолітніх дітей.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не можуть бути повернуті матері.
Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування № 242 від 10.03.2020 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її малолітніх синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і суд, з урахуванням встановлених обставин, не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а.с.4).
Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дитини.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.164, 150 СК України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст.ст. 133, 141, 258,-259, 268 ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар