Номер провадження: 22-ц/813/3466/20
Номер справи місцевого суду: 501/1742/16-ц
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Воронової Є.Р.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2019 року у цивільній справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, за участю заінтересованих осіб: боржника - ОСОБА_1 , стягувача - ОСОБА_2 ,

встановив:

15 листопада 2019 року Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, згідно якого просив суд тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. (далі - приватний виконавець) перебуває виконавчий лист по справі № 501/1742/16-ц, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 15 000 грн., щомісячно, починаючи з 20.07.2016 року і до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У добровільному порядку боржник не виконує рішення суду і відповідні постанови приватного виконавця; надає виконавцю недостовірні відомості про рахунки у банках чи інших фінансових установах, відкриває нові рахунки у банківських установах, після накладення виконавцем арешту на його майно та кошти, умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Боржник належним чином ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак, до теперішнього часу рішення суду - не виконано.

17.01.2019 року приватним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого, розмір заборгованості за період з 20.07.2016 року по 31.01.2019 року склала - 455 806, 45 грн.

Згідно останнього розрахунку заборгованості від 08.11.2019 року, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом по справі №501/1742/16-ц, виданим Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року, станом на 31.10.2019 року складає - 590 806,45 грн.

Заявник вважає, що боржник ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України, з метою ухилення від сплати аліментів, що підтверджується рішенням начальника групи ПК (тип А) ВПС «Старокозаче» Білгород - Дністровського прикордонного загону від 09.11.2019 року.

В заяві про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 501/1742/16-ц, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року, стягувач ОСОБА_2 просила виконавця, у разі ухилення боржником від сплати аліментів, вжити до нього відповідних заходів, в тому числі обмежити у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного приватний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2019 рокуподання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ) про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань - задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, та постановлення нової, якою у задоволенні подання відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому колегія суддів виходить із того, що учасники справи неодноразово були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.96-10, 107-111), у тому числі призначеного на 12.08.2020 року, на 14.00 год. (а.с.123, 147-151).

Разом з тим, від стягувача ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи, з посиланням погане почуття та у зв`язку з запобіганням захворювання коронавірусом в період дії карантину (а.с.226-227). При цьому в заяві вказано, що станом на 14.07.2020 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам склала 587 135 грн.

В свою чергу, від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи в його відсутність, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити без задоволення, а ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2020 року - без змін.

Виходячи з викладених обставин та враховуючи, що таким чином всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, доказів неможливості прийняти участь у справі від вищевказаних осіб до суду апеляційної інстанції не надійшло, а також те, що дана справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 більше шести місяців (а.с.91), колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів, за участю з`явившегося представника ОСОБА_1 - адвоката Сирнова А.ІІ.

При цьому колегія суддів враховує, що починаючи з 31 липня 2020 року Одеський апеляційний суд працює у повному режимі, що підтверджується Розпорядженням голови Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року № 7, згідно якого Розпорядження № 1 від 16 березня 2020 року, з наступними змінами, втратило силу (а.с.236).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ст. 33 Конституції України, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Разом з тим, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Таке право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тобто, відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

За змістом положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Розглядаючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування та підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває виконавчий лист по справі №501/1742/16-ц, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 15 000 грн, щомісячно, починаючи з 20.07.2016 року і до повноліття доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

17.01.2019 року приватним виконавцем винесено постанову ВП №58115803 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №501/1742/16-ц, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року, яка була надіслана на адресу сторін виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 17.01.2019 року за вих. №46 (а.с.13).

Вказана постанова отримана особисто боржником ОСОБА_1 30.01.2019 року, про що свідчить повідомлення ПАТ «Укрпошти» про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с.15).

Однак, на вимогу приватного виконавця боржником ОСОБА_1 не виконано вимоги п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», тобто своєчасно не надано декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

17.01.2019 року приватним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 20.07.2016 року по 31.01.2019 року склала - 455 806, 45 грн. (а.с.16-17).

Згідно останнього розрахунку заборгованості від 08.11.2019 року, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом по справі №501/1742/16-ц, виданим Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року, станом на 31.10.2019 року складає - 590 806,45 грн. (а.с.52).

Також слід зазначити, що у зв`язку із надходженням на адресу приватного виконавця ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 року по справі №501/863/19 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого листа від 11.01.2019 року Іллічівським міським судом Одеської області, виданого на виконання рішення суду від 13.12.2018 року по справі №501/1742/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 15000,0 грн. щомісячно з 20 липня 2016 року до повноліття доньки до 07.08.2031 року, вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 58115803 - було зупинено, про що приватним виконавцем винесено відповідну постанову (а.с.41).

Разом з тим, в подальшому, а саме 08.11.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №58115803, з примусового виконання виконавчого листа по справі № 501/1742/16-ц, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 11.01.2019 року (а.с.50).

Таким чином, вищевикладені обставини в своїй сукупності, а також те, що боржник ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України, з метою ухилення від сплати аліментів, що підтверджується рішенням начальника групи ПК (тип А) ВПС «Старокозаче» Білгород - Дністровського прикордонного загону від 09.11.2019 року (а.с.55-56), суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що боржник ухиляється від виконання боргових зобов`язань, так як при наявності значної заборгованості по сплаті аліментів, в поданій декларації зазначає неправдиві відомості про свій майновий стан, зокрема, не вказано про відкриті розрахункові рахунки у банківських установах України, однак будь-яких погашень боргу не здійснює.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що на даний час розмір аліментів, який підлягає стягненню в боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 змінений, крім того ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2020 року виконання судового рішення, заборгованість по якому станом на 31.10.2019 року склала 590 806,45 грн., ОСОБА_1 розстрочено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 13.12.2018 року, то дані обставини не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду про заборону виїзду за межі України, оскільки на час винесення оскаржуваної ухвали суду заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складала саме 590 806,45 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області станом на час її постановлення - 20 листопада 2019 року, і не може досліджувати нові докази, які виникли після постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що у разі зміни обставин, які давали суду підстави для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України станом на 20 листопада 2019 року, на що посилався його представник адвокат Смирнов А.І. в суді апеляційної інстанції, та в якості підтвердження своїх доводів надав суду відповідні письмові докази, зазначені обставини можуть слугувати підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника, що передбачено ч.5 ст. 441 ЦПК України.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, здійсненого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., загальна суму заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 14.07.2020 року склала 587 135,05 грн. (а.с. 230-233).

Та обставина, що, починаючи з наступного дня після постановлення оскаржуваної ухвали суду і по теперішній час ОСОБА_1 погашає заборгованість по аліментам, не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, так як на час її постановлення заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складала 590 806,45 грн., про що вказано вище.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19.08.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра