Дата документу 31.08.2020 Справа № 320/9142/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/6142/17Головуючий у 1-й інстанції Редько О.В.
Пр. № 22-ц/807/1855/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 31.08.2010 року станом на 30.09.2017 року у розмірі 102500,87 грн., яка складається з наступного: 4310,65 грн. заборгованості за тілом кредиту; 88533,04 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4300,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 4857,18 грн. штрафу (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Редько О.В. (а.с. 41).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 44) відкрито провадження у цій справі.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2018 року (а.с. 75-77) позов Банку задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду першої інстанції від 05 листопада 2019 року (а.с. 128-129) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі було скасовано в порядку задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про його перегляд.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року (а.с. 148-153) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Банку суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 31.08.2010 року у розмірі 4310,65 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 67,29 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 16-173) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені та штрафу та задовольнити вимоги Банка у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 176).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 квітня 2020 року (а.с. 177).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 182).

Відповідач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі у встановлений апеляційним судом строк 15 днів з дня отримання 27.04.2020 року нею копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі (поштове повідомлення а.с. 181) та у тому числі на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Крім того, у період з 17.05.2020 року по 03.06.2020 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала на лікарняному, а з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року - у відпустці (а.с. 184).

Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України вказаного Закону № 540-IX, якій набрав чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково на суму фактично отриманої суми кредиту та відповідно, суми судового збору пропорційно до суми останнього,керувався ст. ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, враховував позицію Великої палати Верховного Суду України, викладену у постанові від 03.07.2019 року (провадження 14-131цс19), виходив із відсутності укладеного між сторонами договору № б/н від 31.08.2010 року, та, відповідно, обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку лише в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 № б/н від 31.08.2010 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише із заяви ОСОБА_1 від 31.08.2010 року, Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 11-34), а також довідки від 30.09.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 30 днів пільгового періоду» з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо (копія а.с. 10 доданої Банком до позову у цій справі), з якими відповідач погодилась у повному обсязі та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо, та на яку суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Тому, суд першої інстанції мав виходити у цій справі, з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену заяву (а.с. 9) та довідку про умови від 30.09.2010 року (а.с. 10).

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 (Статут, копія а.с. 168 зворот).

Встановлено, що відповідач користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (а.с. 6-8), доданим до позовної заяви Банку у цій справі, та випискою по рахунку відповідача (а.с. 112-116 - доданої Банком до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення у цій справі), які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами у цій справі.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним кредитним договором станом на 30.09.2017 року у розмірі 102500,87 грн., яка складається з наступного: 4310,65 грн. заборгованість за тілом кредиту; 88533,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4857,18 грн. штраф (процентна складова) (в межах позовних вимог, позов а.с. 3 зворот).

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач укладення кредитного договору з Банком у суді першої інстанції у цій справі фактично не оспорювала, просила застосувати лише строк позовної давності (а.с. 89-90), оскільки з розрахунку кредитної заборгованості встановлено, що позичальник лише частково сплачувала заборгованість (а.с. 6-8).

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 31.08.2010 року, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 31.10.2015 року у вигляді тіла кредиту, відсотків та пені, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача до 10/2015 року (а.с. 110 додана Банком до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення у цій справі).

Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків (74313,25 грн.) та пені (2300,00 грн.) після закінчення строку дії договору 31.10.2015 року (закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки, розрахунок Банку а.с. 7 зворот - 8) і до станом на 30.07.2017 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 30.09.2010 року, зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи: 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій тощо (а.с. 10).

Разом із тим, в силу вимог ст. 61 Конституції України не допускається одночасне нарахування Банком пені та штрафів за одне те саме порушення, оскільки останні є різновидом одного виду відповідальності цивільної (ст. 549 ЦК України).

Належні, допустимі докази того, що відповідач у добровільному порядку погасила вищезазначену заборгованість за договором перед Банком у добровільному порядку станом на час її розгляду судом першої інстанції чи перегляду останньої апеляційним судом у матеріалах цієї справи відсутні.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності у цій справі за заявою відповідача (а.с. 89-90), апеляційний суд вважає, що строк позовної давності для стягнення заборгованості у цій справі з відповідача за вищезазначеним кредитним договором станом на 31.10.2015 року у вигляді 4310,65 грн. заборгованості за кредитом (2963,64 грн. - тіло кредиту + 1347,01 грн. прострочене тіло кредиту), 14219,79 грн. станом на 31.10.2015 року - заборгованості за процентами за користування кредитом - Банком не пропущений.

Оскільки, встановлено, що Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача 12.12.2017 року (а.с. 2), тобто після закінчення строку виконання основного зобов`язання 31.10.2015 року, але в межах трирічного (загального) строку позовної давності з дати закінчення цього строку (31.10.2015 року), також мають місце у вищезазначений період нарахування Банком заборгованості з боку відповідача дії, які свідчать про визнання нею боргу та, відповідно, переривають цей строк позовної давності в силу вимог ст. 264 ЦПК України (останній платіж 25.11.2014 року у сумі 50,00 грн. а.с. 7 зворот, та до цього численні періодичні платежі: 01.10.2014 року 50,00 грн., 26.08.2014 року 50,00 грн., 25.07.2014 року 50,00 грн., 18.06.2014 50,00 грн., 22.04.2014 року 100,00 грн., 02.12.2013 року 100,00 грн., 16.08.2013 року 400,13 грн., 02.02.2013 року 100,00 грн., 31.07.2013 року 800,00 грн., 26.07.2013 року 1000,00 грн., 30.03.2013 року 1000,00 грн., 27.02.2013 року 21,70 грн., 20.02.2013 року 480,00 грн. та інш. а.с. 6-8), після яких загальний (трирічний) строк позовної давності починає збігати заново.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, збіг однорічний (спеціальний) строк позовної давності для стягнення пені у цій справі на суму 2000,00 грн. (розрахунок: 4300,00 грн. пені заявлено в позові 2300,00 грн. пені, які нараховані Банком безпідставно після закінчення строку дії договору 31.10.2015 року), а тому у стягненні цієї заборгованості Банку у цій справі слід відмовити на підставі ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якого просила відповідача ОСОБА_1 у суді першої інстанції у цій справі (заява відповідача про перегляд заочного рішення а.с. 89-90) до ухвалення судом першої інстанції вищезазначеного рішення суду у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення; позов Банку слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.08.2010 року станом на 31.10.2015 року у розмірі 18530,44 грн., яка складається з: 4310,65 грн. заборгованості за кредитом (2963,64 грн. - тіло кредиту + 1347,01 грн. прострочене тіло кредиту), 14219,79 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом,в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 723,13 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком за подачу позову до суду першої інстанції 1600,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 2400,00 грн. (а.с. 163) = 4000,00 грн.* сума задоволених позовних вимог Банку 18530,44 грн./ сума заявлених позовних вимог Банку 102500,87 грн.)

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2020 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.08.2010 року станом на 31.10.2015 року у розмірі 18530,44 грн., яка складається з: 4310,65 грн. заборгованості за кредитом, 14219,79 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 723,13 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 31.08.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.