Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

при секретарі судових засідань Сєрих І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №221/701/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 21909,86 грн., з яких: 20000,00 грн. сума позика, 50,96 грн. 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, 1858,90 грн. нарахованих процентів на умовах ст.1048 ЦК України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 06.06.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики та отримано грошові кошти від позивача в сумі 20000 грн. Зазначені грошові кошти відповідач отримав в борг про, що 06.06.2019 року надав розписку. Згідно з розпискою, позивач повинен був повернути грошові кошти у повному обсязі до 31 грудня 2019 року. У вказаний строк відповідач грошові кошти не повернув, на роботу СФГ «Афродіта» не з`являється, внаслідок чого був звільнений 04.11.2019 року. З огляду на умови договору позики з повернення позики - за спливом строку повернення грошових коштів як зазначеного у договорі, він сплинув 31.12.2019 року. Відповідачем не виконано свої зобов`язання, чим порушено вищевикладені приписи чинного законодавства України та права позивача, заборгувавши позивачу грошові кошти. Таким чином, сума заборгованості за позикою становить 20000,00 гривень. Відповідно до вимоги ст.1048 ЦК України позивач має право на нарахування відсотків за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ, тому загальна сума процентів нарахованих на підставі та умовах ст.1048 ЦК України за період з 07.06.2020 р. 31.12.2019 р. становить 1858 грн. 90 коп. Загальна сума 3% річних нарахованих на підставі та умовах ст.625 ЦК за період з 01.01.2019 р. по 31.01.2020 р. становить 50,96 грн.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 12.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити.

Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача.

Суд, вивчивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) 06.06.2019 року укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 20000,00 грн., при цьому суму позики останній зобов`язався повернути до 31.12.2019 року.

Вказані обставини підтверджено наявною в матеріалах справи розпискою ОСОБА_2 від 06.06.2019 року.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_2 позичив вказані грошові кошти для ремонту автомобіля «Газель 60-49», яка виникла за його необережності.

Також встановлено, що ОСОБА_2 працював на СФГ «Афродіта» водієм. З метою ухилення від виконання своїх зобов`язань за розпискою відповідач не з`являвся на роботу, в результаті чого наказом від 04.11.2019 року №234 звільнений з посади водія транспортного цеху хлібозаводу за прогул без поважних причин.

Відповідачем позику у строк до 31.12.2019 року ОСОБА_1 повернуто не було.

Відповідно до ч.3, ч.4 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Тобто за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики. Враховуючи, що у позивача наявний оригінал розписки, то є достатні правові підстави вважати, що відповідачем грошова позика не повернута позикодавцю у встановлені строки.

Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Позивач просить стягнути відсотки передбачені ч.1 ст.1048 ЦК України у розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 07.06.2019 р. по 31.12.2019 р., що становить 1858,90 грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Враховуючи, що позика надавалась в національній валюті, то позовні вимоги про стягнення відсотків, передбачених ч.1 ст.1048 ЦК України у розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 07.06.2019 р. по 31.12.2019 р., що становить 1858 грн. 90 коп. - підлягають до задоволення, оскільки позика надавалась без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики.

Також позивачем заявлені вимоги щодо стягнення суми 3% річних нарахованих на підставі ст.625 ЦК України за період з 01.01.2020 р. по 31.01.2020 р. у розмірі 50,96 грн.

З огляду на положення ч. 1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Вищевикладені висновки відповідають правовій позиції, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц.

Як зазначалось вище, у розписці від 06.06.2019 року сторони узгодили такий строк повернення позики у розмірі 20000 грн. до 31.12.2019 року.

Отже, прострочення повернення частини позики у розмірі 20000,00 грн. розпочалось з 01.01.2020 року.

Таким чином, розмір 3% річних за період прострочення суми позики у розмірі 20000 грн. з 01.01.2019 року до 31.01.2020 року (31 день) становить 50,96 грн. (20000 х 31 х 3% /365).

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за розпискою від 06.06.2019 року сума позики у розмірі 20000 грн. 00 коп., проценти за користування сумою позики у розмірі 1858,90 грн. та сума 3% річних у розмірі 50 грн. 96 коп.

Також як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 2000 гривень.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідносинах, як із судом так і з учасниками судового процесу.

У даному випадку представництво інтересів позивача здійснював адвокат Хачхарджи Єфрем Іванович на підставі договору про надання правової допомоги від 31.01.2020 року. В додатковій угоді до договору зазначено розмір гонорару 2000 гривень, який згідно квитанції №0.0..1 від 30.01.2020 року було сплачено позивачем в повному обсязі.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 81, 82, 247, 259, 263-265, 281, 282, 284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 16.10.2018 року органом 1470, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області 23.02.1998 року, загальну заборгованість за розпискою від 06.06.2019 року у сумі 21909 грн. 86 коп., що включає заборгованість за: позикою - 20000 грн. 00 коп., проценти за користування сумою позики 1858 грн. 90 коп., суми 3% річних - 50 грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева