Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1771/16-ц
Провадження №2/433/1/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2020 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 113860,81 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1707,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 19.09.2012 року було укладено договір кредиту № 575МІ1 на придбання житла на вторинному ринку, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 80 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 18 вересня 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00 % на перші три роки користування кредитом. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 , 19.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 , було укладено договір поруки № 575МІ1-ПОРУКА. Всупереч умовам кредитного договору відповідач належним чином свого зобов`язання не виконав. Позивач вказує, що відповідач станом на 24.06.2016 року повинен сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 113 860,81 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за кредитом, а також судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1707,91 грн.

21 листопада 2016 року Троїцьким районним районним судом Луганської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені в повному обсязі.

27 березня 2019 року ухвалою Троїцького районного суду Луганської області заочне рішення від 21.11.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

17 квітня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , згідно якого просить суд застосувати строк позовної давності до вимог банку та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки, згідно з пунктом 4.4. зазначеного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктом 3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Останній платіж відповідач ОСОБА_1 здійснила ще до початку АТО, а тому, через 90 календарних днів після цього платежу, строк користування кредитом сплив. Посилаючись на правові позиції Верховного суду, зокрема постанову Верховного Суду України від 02.11.2016 у справі № 6-1174цс16 та постанову Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №761/15928/15-ц, постанову Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, вважає, що позивач порушив строк звернення до суду. Поряд з цим зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення позову як до боржника, так і до поручителя, у зв`язку із пропуском строку позовної давності, так як позивач звернувся до суду з пропуском визначеного ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, тому порука припинилась. Крім того вважає, що оскільки відповідно до п. 4.4. кредитного договору, сплинув строк користування кредитом, спірний кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив з цього часу право нараховувати та вимагати стягнення відсотків. Щодо нарахування пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту, зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в м.Луганську, є тимчасово переміщеними особами, тому на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VIIвід 02.09.2014, тобто банк повинен був не нараховувати або скасувати нараховану відповідачам пеню та штрафи за несвоєчасне повернення кредиту починаючи з 14 квітня 2014 року. На підставі викладеного, просив суд в позовних вимогах ПАТ "Укрсоцбанк" відмовити.

24 квітня 2019 року до суду від представника АТ «Укрсоцбанк» Дегтярьова Є.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачем невірно обраховано строк позовної давності, оскільки, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, зобов`язання змінило свою суть з періодичного на одноразове, а сторони визначили в договорі як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитами та процентами за користування ними, так і строки виконання зобов`язання - щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строк сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями та кінцевим терміном повернення кредиту - до 18.09.2022. Відтак, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила застосовуються також і до поручителя. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги.

27 травня 2019 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, ідентичні викладеному у відзиві на позовну заяву.

28 жовтня 2019 року ухвалою Троїцького районного суду Луганської області закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.

02 липня 2020 року ухвалою Троїцького районного суду Луганської області в порядку ст. 55 ЦПК України позивача АТ «Укрсоцбанк» замінено на правонаступника АТ «Альфа Банк».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, просять відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 19.09.2012 року було укладено договір кредиту на придбання житла на вторинному ринку № 575МІ1 (далі - Договір), за яким ПАТ «Укрсоцбанк» надав відповідачу кредит у сумі 80 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00 % на перші три роки користування кредитом, а починаючи з четвертого року від дати укладення договору - плаваючої процентної ставки та порядком погашення суми основної заборгованості до 19 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп.1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору (а.с.4-13).

Згідно вказаного договору кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту до 18 вересня 2022 року.

Крім того, у відповідності до п.4.4 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов`язків, встановлює його обов`язок повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за його користування (проценти) та штрафи незалежно від настання строку виконання зобов`язання (достроково) у випадку невиконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором, зазначених у п.п.3.3.7 та 3.3.8 протягом більш ніж 90 календарних днів.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 , 19.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 575МІ1-ПОРУКА, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на придбання житла на вторинному ринку № 575МІ1 від 19.09.2012 (а.с.14-15).

ПАТ «Укрсоцбанк» визначені у Договорі зобов`язання виконав належним чином та в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 363483892 від 19.09.2012 (а.с.16) та випискою по особовому рахунку за 19.09.2012 (а.с.17).

Позивачем у позові було зазначено, що в порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання належним чином не виконала в результаті чого станом на 24.06.2016 року має заборгованість у розмірі 113860,81грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 65333,26 грн., сума заборгованості за відсотками - 30583,97 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5081,69 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9181,24 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 1235,09 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 2445,56 грн.

На підтвердження вказаного факту позивачем було надано розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за Договором 575МІ1 від 19.09.2012 (а.с. 18-19).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не погоджуючись із позовними вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» ставлять питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, з посиланням на те, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила у 2014 році, а тому у відповідності до п.4.4 Договору, строк його дії сплив через 90 днів після здійснення останнього платежу. При цьому, відповідачем не зазначено конкретну дату здійснення останнього платежу.

З 15.10.2019 року правонаступником АТ "Укрсоцбанк" є АТ «Альфа-Банк» .

Таким чином АТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за вказаними вище Договором кредиту укладеного з ОСОБА_1 та договором поруки, укладеного з ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до положень статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредиторами як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 цього ж кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Прострочення зобов`язання в обумовлений сторонами строк є порушенням зобов`язання. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з підпунктом 4.4 кредитного договору, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, своєчасно та в належному розмірі сплачувати кредит та проценти протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні, санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Вивченням розрахунку вимог банку, доданого позивачем до позовної заяви, також встановлено, що у період 2012-2014 років відповідачі здійснювали часткове погашення кредиту, останній платіж було здійснено 17 червня 2014 року, а тому за визначенням пункту 4.4 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто 15.09. 2014.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 15.09.2014 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право щодо захисту своїх порушених прав. Банк звернувся до суду із позовом до відповідачів 06.09.2016 року, тобто межах строку позовної давності.

Отже, аналізуючи вищевикладене, судом було встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, в яких відповідачі порушили умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена та яка підлягає солідарному стягненню з останніх.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 575МІ1 від 19.09.2012, в розмірі 95917,23 грн., в яку входить сума заборгованості за кредитом -65333,26 грн. та сума заборгованості за відсотками - 30583,97 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків в загальній сумі 14262,93 грн., суд дійшов наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Отже, зобов`язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов`язання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов`язання які забезпечують належне виконання основних зобов`язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов`язання.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, основним зобов`язанням за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов`язанням є сплата неустойки (штрафа, пені).

Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, в якому міститься м.Луганськ Луганської області.

Як вбачається зі справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в м.Луганську, а тому вони є суб`єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз`яснення, згідно з якими банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

З наданого позивачем розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за Договором 575МІ1 від 19.09.2012 вбачається, що позивачем до 14 квітня 2014 року, тобто до встановлення заборони нарахування штрафних санкцій, пеня не нараховувалась, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в загальній сумі 14262,93 грн задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні витрати за кредитом та інфляційні витрати за відсотками у загальній сумі 3680,65 грн. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд дійшов висновку про їх задоволення виходячи з такого.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні витрати не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів заборгованості за договором № 575МІ1 від 19.09.2012, в загальному розмірі 99597,88 грн., в яку входить сума заборгованості за кредитом - 65333,26 грн., сума заборгованості за відсотками - 30583,97 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 1235,09 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 2445,56 грн.

Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з оригіналом платіжного доручення № від 15 серпня 2016 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1707,91 грн.

Так як позовні вимоги задоволені частково на 87,47%, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частинах судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 1493,90 грн. (1707,91*87,47%=1493,90 грн.)

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 530, 554, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 33, 60, 88, 151-152, 212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» () заборгованість у сумі 99597,88 грн.(дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень 88 копійок), в яку входить сума заборгованості за кредитом - 65333,26 грн., сума заборгованості за відсотками - 30583,97 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 1235,09 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 2445,56 грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» () судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1493,90 грн.( одна тисяча чотириста дев`яносто три гривні 90 копійок).

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків в загальній сумі 14262,93 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя О.І.Суський

26.08.20