Справа № 136/640/19
Провадження № 22-ц/801/1654/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуСправа № 136/640/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М.(суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу): військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року, постановлену у м. Липовець складі судді Кривенка Д7 Т., повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року,-

в с т а н о в и в :
01 квітня 2019 року військової частини НОМЕР_1 подала позов до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої втратою військового майна в сумі 38 410, 00 грн.
Позов мотивований тим, що 08.06.2015 року наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №130 гр. ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка -радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку штабної роти 3 механізованого батальйону, видано в тимчасове користування військове майно, яке після виконання службових обов`язків ОСОБА_1 не повернув, у зв`язку з чим було проведено службове розслідування за наслідками якого видано наказ 20.05.2016 року за №1540, відповідно до якого відповідача було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 38 790, 00 гр., з яких 380, 00 грн він сплатив.
29.06.2016 наказом 60-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас. 21.07.2016 наказом №172 рядового ОСОБА_1 виключено зі списків частини у зв`язку із звільненням, утім заподіяну шкоду в розмірі 38 410, 00 грн., яка залишилась не відшкодованою, останній у добровільному порядку не сплатив.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що службове розслідування проведене відносно ОСОБА_1 , здійснено не належним чином, висновки, що викладені в Акті службового розслідування не містять причин та умов, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, - безпідставні. Позивач належним чином не встановив винну особу, протиправність її дій та причинного зв`язку між ним, на підставі чого відмовив у задоволенні даного позову.
10 серпня 2020 року військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у заподіяній шкоди ВЧ НОМЕР_1 доведена і у відповідності до ст. 1166 ЦК повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, тобто ОСОБА_1 .

У встановлений апеляційним судом строк відзив вид ОСОБА_1 не надійшов.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Частиною четвертою статті 5 КАС передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною четвертою статті 19 КАС установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Предметом судового розгляду у цій справі є вимога ВЧ НОМЕР_1 про відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 втратою майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18.
Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, апеляційній суд дійшов висновку, що спір у цій справі про відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоди, завданої ОСОБА_1 втратою майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до частини 2 статті 377 ЦПКУ, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу , є обов`язковою підставою для скасування рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відтак, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги питання юрисдикції спору і помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права: ст. 19 ЦПКУ, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПКУ.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд не дає оцінки доводам апеляційної скарги та наявним у справі доказам.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року слід скасувати і закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПКУ.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374,375,381-384 суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої втратою військового майназакрити.

Роз`яснити позивачеві, що він вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк