ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1683/19

Головуючий у першій інстанції - Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/306/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 06.12.2019) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову посилався на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 12.04.2010, згідно якої отримала кредит у розмірі 7800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 27.08.2019 становить: 21 883, 17 грн, з яких: 10 763, 59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 361, 19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 7 040, 14 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 200,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 018, 25 грн - штраф (процентна складова).

В позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21 883, 17 грн. за кредитним договором № б/н від 12.04.2010 та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Ріпкинського районного суду від 03.12.2019 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.04.2010 в розмірі 7800,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач погашення основної суми кредиту своєчасно не здійснював, а тому позов підлягає частковому задоволенню про стягнення тіла кредиту, на суму заборгованості, яку визнала відповідач, в обгрунтування відмови у стягненні інших складових суд першої інстанції послався на не доведення належними і допустимими доказами встановлення кредитного ліміту та період, його суму, крім того у заяві позичальника не зазначена процентна ставка, відсутня відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язанння у вигляді грошової суми та її розміру.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду від 03.12.2019 в частині незадоволених вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задовольнити в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за поточною та простроченою заборгованість по тілу кредиту та інших складових є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі завник посилається на те, що суд відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту не мотивував підстави для відмови у цій частині.

В обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду банк зазначає, що позичальник підписуючи анкету-заяву від 12.04.2010, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Банк у скарзі посилається, що встановленням та зміною кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Кредитний ліміт був збільшений відповідно до умов кредитного договору та клієнт скористався коштами у сумі 10763,59 грн - заборгованість за тілом кредита, 2361,19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита. На цю суму були нараховані відсотки та інші суми відповідно до умов кредитного договору.

Суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та простроченої заборгованості по тілу кредиту, допустив грубе порушення норм цивільного права та основоположних норм банківського кредитування, ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 12.04.2010 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 13).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становлять укладений Договір про надання банківських послуг.

Як вбачається, матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором № б/н від 12.04.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 27.08.2019, згідно якого заборгованість становить 21 883,17 грн, з яких: 10 763, 59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 361, 19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 7 040, 14 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 200,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 018, 25 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 8-12).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції прийшов до висновку, що в порушення умов кредитного договору відповідач погашення основної суми кредиту своєчасно не здійснював, а тому позов підлягає частковому задоволенню про стягнення тіла кредиту, на суму заборгованості, яку визнала відповідач, в обгрунтування відмови у стягненні інших складових суд першої інстанції послався на не доведення належними і допустимими доказами встановлення кредитного ліміту та період, його суму, крім того у заяві позичальника не зазначена процентна ставка, відсутня відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язанння у вигляді грошової суми та її розміру.

З таким висновком про часткове задоволення вимог місцевого суду погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, проте при вирішенні позовних вимог щодо визначення розміру до стягнення тіла кредиту судом першої інстанції не правильно визначено суму заборгованості за тілом кредиту, яка складається з поточної та простроченої заборгованості, крім того висновок суду в частині не стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної складової), є необґрунтованим, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь- якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка складається із 2-х складових, а саме: 10763,59 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2361,19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Судом встановлено, що позивач - АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, який змінювався з 7800,00 грн до 14800,00 грн, з яких відповідачем було використано 13124,78 грн, що підтверджується даними довідки про рух коштів (а.с. 91-96).

Крім того, строк дії картки ОСОБА_1 до 05.2019 підтверджується даними довідки (а.с. 90), як поточна заборгованість за діючим кредитом, так і наявність простроченої заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості ОСОБА_1 (а.с. 8-12), відповідно до якої містяться дані щодо 10763,59 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2361,19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, зазначені розрахунки відповідачем у належний спосіб не спростовані ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що наслідками порушення Боржником зобов`язання, щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати всієї суми кредиту.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі не виконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Як вбачається з Анкети-заяви від 12.04.2010, ОСОБА_1 особистим підписом підтвердила, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 13,14, 124).

Суд першої інстанції, правильно встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, прийшов до помилкового висновку про задоволення позову частково, а саме на суму 7800,00 грн, яку визнала відповідачка, що суперечить наявним у справі доказам.

Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором підтверджується наявними в матеріалах доказами, зокрема розрахунком заборгованості (а.с. 6-7, 8-12).

Позивачем надано довідку з якої вбачається, що на підставі укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , яку відкрито 30.03.2010 з терміном дії до 03/14, в подальшому картку було перевипущено чотири рази, останньою була картка № НОМЕР_2 перевипущена 02.02.2017 з терміном дії до 05/19 (а.с. 90).

Як встановлено, та підтверджується матеріалами справи, відповідачем ОСОБА_1 12.04.2010 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN2372, ІПН НОМЕР_3 , базова процентна ставка зазначена у розмірі 2,5% (30 % річних) (а.с. 14, 124).

З врахуванням наведеного, підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1018, 25 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 14,124).

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги банку щодо стягнення пені за прострочене зобов`язання у розмірі 7040,14 грн та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 200,00 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках відсуми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Розмір штрафів визначений із загального розміру заборгованості, до якого входить і заборгованість по пені. Одночасне застосування штрафу й пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, та є подвійною відповідальністю. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі №347/1910/15-ц.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені суд першої інстанції правильно відмовив Банку, оскільки позивачем одночасно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за прострочене зобов`язання, що є подвійною відповідальністю.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене вище рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за кредитним договором, а саме суму заборгованості за кредитним договором що підлягає до стягнення слід збільшити з 7800,00 грн до 13124,78 грн, та рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про стягнення штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 018, 25 грн - штраф (процентна складова), та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задовольняється частково, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок відшкодування судового збору слід стягнути 1285,15 грн (1921,0 грн/100 х 66,9%), з врахуванням задоволення вимог на 66,9 % від ціни позову за розгляд справи в суді першої інстанцій та 1429,22 грн(2881,50/100 х 49,6%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом з врахуванням задоволення від оскаржуваної суми вимог на 49,6%.

Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2019 року змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та визначення суми судового збору, збільшивши суму стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) з 7800 (сім тисяч вісімсот) грн 00 коп до 13124,78 (тринадцять тисяч сто двадцять чотири) грн та суми судового збору з 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн 72 коп до 1285 (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн 15 коп.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за штрафом (фіксована частина та процентна складова).

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за штрафом (фіксована частина та процентна складова) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) штрафи 500 (п`ятсот) грн 00 коп - штраф (фіксована частина), 1 018 (одна тисяча вісімнадцять) грн 25 коп - штраф (процентна складова).

В іншій частині рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 1429 (одна тисяча чотириста двадцять дев`ять) грн 22 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 14.02.2020.

Головуючий Судді :