Постанова

Іменем України

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 543/844/17

провадження № 61-23093св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Селецька»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року у складі судді Смілянського Є. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Селецька» (далі - СТОВ «Селецька»), третя особа - Оржицька районна державна адміністрація, про розірвання договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 14 листопада

2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до СТОВ «Селецька», третя особа - Оржицька районна державна адміністрація, про розірвання договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивовані тим, що 14 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Селецька» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,25 га відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Даний договір 31 травня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03110. Відповідно пункту 8 зазначеного Договору, договір укладено на десять років. Орендна плата згідно пункту 9 та 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Проте станом на 31 грудня 2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена. Відповідно пункту 28 Договору правом орендодавця є вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно пункту 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно пункту 39 Договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати у строки обумовлені цим договором. Згідно пункту 41 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Також 11 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Селецька» укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,0 га відповідно до якого вона надала у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Вказаний договір 07 червня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03208. Відповідно пункту 8 зазначеного Договору, договір укладено на десять років. Орендна плата згідно пункту 9 та 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Проте станом на 31 грудня 2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена. Відповідно пункту 28 Договору правом орендодавця є вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно пункту 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно пункту 39 Договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати у строки обумовлені цим договором. Згідно пункту 41 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо виплати орендної плати порушують права та інтереси позивачів на отримання доходу, а тому договори оренди підлягають розірванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня систематичність у невиплаті орендної плати, а невиплата орендної плати за 2016 рік виникла у зв`язку з наявністю спору щодо розміру цієї плати.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

21 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення Оржицького районного суду Полтавської області

від 15 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 27 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність систематичності невиплати орендної плати є неправильним. Судами не було враховано невиплату орендної плати за 2017 рік, про що заявниками було повідомлено у судових засіданнях. Судами не було враховано судову практику.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Оржицького районного суду Полтавської області.

У лютому 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 27 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи

14 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Селецька» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,25 га відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Договір

31 травня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03110.

Відповідно пункту 8 зазначеного Договору договір укладено на десять років. Умовами договору визначено, що орендна плата згідно пункту 9 та 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Станом на 31 грудня 2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена.

11 липня 2011 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Селецька» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2, 0 га відповідно до якого вона надала у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Договір 07 червня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03208. Відповідно п. 8 зазначеного Договору договір укладено на десять років.

Умовами договору визначено, що орендна плата згідно пункту 9 та 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Станом на 31 грудня 2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена.

Лише після 30 грудня 2016 року відповідач у справі вживав міри для здійснення дій щодо виплати орендної плати за 2016 рік, направляючи позивачам повідомлення щодо необхідності з`явитися за адресою місцезнаходження відповідача в

АДРЕСА_1 , у робочі дні з 08 до 17 години, чи надати відповідні розрахункові реквізити для перерахування орендної плати на відповідний рахунок в банку.

Згідно з актами від 24 січня 2017 року, 13 лютого 2017 року, 21 грудня 2017 року, наданими відповідачем, позивачі у справі відмовилися в отриманні орендної плати за 2016 рік в розмірі передбаченому договором 3 %.

Заперечуючи неможливість отримання орендної плати в січні та в лютому

2017 року позивачі у справі як докази надали пояснення які вона надали 13 лютого 2017 року працівникам національної поліції.

Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримали орендну плату за 2016 рік в зв`язку з тим, що її розмір становив 3 % від грошової оцінки землі, а не більший, як вони хотіли.

Після цього сторони обумовлювали між собою внесення змін до договору оренди землі щодо нового розміру орендної плати.

Фактично орендна плата за 2016 рік виплачена позивачам в 2018 році.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За положеннями частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6?977цс16 (підтверджена постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року № 61-41932сво).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши відсутність систематичної несплати відповідачем орендної плати, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Аргументи заявника про неврахування судами судової практики є безпідставними, оскільки апеляційний суд переглядаючи справу в апеляційному порядку, врахував правову позицію об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року № 61-41932сво.

Посилання заявників на інші судові рішення є безпідставними, оскільки фактичні обставини справи, яка переглядається, та фактичні обставини справ, на які посилаються заявники є різними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська