Справа № 308/5401/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника адвоката Ковача Івана Васильовича на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року, постановлену суддею Придачуком О.А.,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Ковач І.В., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ковач І.В. в апеляційній скарзі просять скасувати зазначену ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважають помилковим висновок суду про те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова), право на подання позовної заяви про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню, що однак, не виключає участі представника сторін, насамперед позивача у розгляді справи про розірвання шлюбу. Вказують на те, що п. 15 Постанови, на який посилається суддя в оскаржуваній ухвалі, містить посилання на ст. 115 СК України у редакції Закону України від 01.06.2010 № 2302-VI. Згідно із Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI статтю 115 СК України викладено у новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка скасована, проте відповідні зміни до п. 15 Постанови не вносились. Відтак, наведеним положенням Закону регулювалися питання реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду, а не самий процес розірвання шлюбу у судовому порядку, на що звернув увагу і Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 127/575/17.

Апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу суду відповідно до ч. 2 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження, за наявними в справі матеріалами та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ЦПК України суддя, отримавши позовну заяву, повинен перевірити дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовна заява від імені позивачки підписана адвокатом Ковачем І.В., як її представником. На підтвердження повноважень ОСОБА_3 в матеріалах справи наявний ордер про надання правничої (правової) допомоги б/н від 01 червня 2020 року та Договір про надання правової допомоги від цієї ж дати (далі Договір). Застереження про обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії в ордері відсутні, а згідно з п.п. 1.2. Договору клієнт уповноважив адвоката бути представником у всіх судах, передбачених законодавством України, з усіма процесуальними правами та обов`язками, які надано законом позивачу, у тому числі з правом пред`явлення позову.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заява підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для повернення заяви позивачеві у порядку, визначеному пунктом 1 частиною 4 статті 185 ЦПК України.

Свій висновок суд першої інстанції мотивував тим, що представництво у справах про розірвання шлюбу хоча й допускається, проте позов має бути підписаний самим позивачем, а не його представником, волевиявлення особи щодо розірвання шлюбу є її індивідуальним бажанням, яке залежить від обставин, що склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема, поданні позову про розірвання шлюбу. Відтак, представник, не має процесуальної дієздатності на звернення до суду з даним позовом, відповідно позов підписано указаною особою, яка не має права його підписувати (без права на повноваження), про що зазначено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Чинне сімейне законодавство передбачає два порядки розірвання шлюбу: судовий та в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Нормою статті 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено право на пред`явлення одним із подружжя позову в суд про розірвання шлюбу.

Таке право на звернення до суду реалізується особою у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Оскільки порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано нормами ЦПК України, тому подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням вимог ЦПК України.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено право сторони, третьої особи, а також особі, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Частиною 7 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки - частина 1 статті 64 ЦПК України.

Положення наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що підписання позовної заяви представником позивача допускається чинним цивільним процесуальним законодавством, за умови долучення до матеріалів позовної заяви належних документів, що підтверджують право представника на вчинення такої процесуальної дії.

Виключення із загальних правил ЦПК України щодо неможливості підписання представником позовної заяви про розірвання шлюбу від імені позивача не містить і постанова Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на яку послався суд першої інстанції в обґрунтування висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Так, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що відповідно до ч.1 ст.115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Отже, наведений пункт постанови Пленуму містить посилання на статтю 115 СК України, а тому регулюють питання щодо розірвання шлюбу в органах РАЦС, а не самий процес розірвання шлюбу у судовому порядку.

Суд першої інстанції вищезазначених норм процесуального права не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позовна заява про розірвання шлюбу має бути підписана безпосередньо самим позивачем та не допускає підписання заяви його представником.

З урахуванням викладеного колегія суддів уважає, що ухвала суду, відповідно до ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Ковача І.В. задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді