05.02.2020 Справа №607/1429/17
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №607/1429/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- секретаря судового засідання Лехан О.М.

- з участю:

представника ТОВ «Домобудівник» - адвоката Василишина К.В.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача - адвоката Федчишина Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року директор ТзОВ "Домобудівник" Білик П.О. звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М., за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 , в якій просив: визнати незаконними дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області в частині стягнення з ТзОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 сум ПДФО- 9850, 60 грн. та суми військового збору 820,88 грн.; зобов`язати головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГУЮ у Тернопільській області повернути на рахунок ТзОВ «Домобудівник» грошові кошти у розмірі 16 144,03 грн., з яких: ПДФ- 9850,60 грн., військовий збір 820,88 грн. та виконавчий збір 5472,55 грн.

В обґрунтування скарги товариством зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» № 16/05/16-1 від 14 червня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді формувальника ТОВ «Домобудівник» з 14 червня 2016 року. Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 7 895, 95 грн 38 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням встановлених законодавством України податків та зборів, заробітну плату за період з 01 жовтня 2015 року по 14 червня 2016 року у розмірі 4 124,72 грн. з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за кожен день з розрахунку 42, 57 грн. середньомісячної заробітної плати. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року, апеляційну скаргу ТОВ «Домобудівник» задоволено частково. Скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року в частині стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані відпустки та в частині відмови у стягненні моральної шкоди. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 43392,36 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням встановлених законодавством України податків та зборів за період з 16.06.2016 року по 22.02.2018 року. Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 5133,32 грн. невиплаченої заробітної плати за період простою з 01.10.2015 року по 14.03.2016 року з врахуванням встановлених законодавством України податків та зборів. Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 4200 грн. заробітної плати за період з 14.03.2016 року по 14.06.2016 року. Стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 28 липня 2018 року у відкритті касаційного провадження у даній справі відмовлено.

17 травня 2019 року ТзОВ «Домобудівник» звернулося до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області з інформаційним запитом за вих. № 17/07/19-4, в якому просило надати інформацію про кошти, які стягувались в користь ОСОБА_1 по справі № 607/1429/17 з ТзОВ «Домобудівник».

Як вбачається з відповіді Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби: на підставі виконавчого листа № 607/1429/17 від 16.07.2018 року, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП 56804713. Згідно платіжного доручення № 4041 від 03.09.2018 року заборгованість у сумі 54725,58 грн. стягнуто в повному обсязі на користь ОСОБА_1 06 вересня 2018 року головним державним виконавцем Польним Б.М. винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП №56804713.

З діями державного виконавця щодо стягнення коштів у сумі 54725,58 грн. грн. не погоджується, вважає їх незаконними з огляду на наступне.

Вказує, що у рамках примусового виконання рішення суду, ТзОВ «Домобудівник» не має перераховувати на рахунки ДВС додатково суми для виплат, а також перераховувати (сплачувати) податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок окремо на рахунки суб`єкта адміністрування таких платежів, оскільки такі суми включені в кошти, визначені судом.

Поряд з тим, державним виконавцем стягнуто на користь ОСОБА_1 усі суми, без віднімання обов`язкових платежів, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала додаткове благо.

Самостійно виконати дане рішення суду ТзОВ «Домобудівник» не мало можливості, оскільки було накладено арешт на рахунки, а ОСОБА_1 не зверталась до товариства з виконавчим листом. Відтак, ТОВ «Домобудівник» будучи податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати не приймав участі у таких виплатах та фізично не мав змоги виконати відповідні обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків.

Тому вважає, що головний державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС ГУ юстиції у Тернопільській області безпідставно стягнув з ТзОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 суму податків і зборів, які мали утримуватись позивачем із коштів, визначених судом, а саме: податок на доходи фізичних осіб на користь ОСОБА_1 у розмірі 9850, 60 грн. та суми військового збору 820,88 грн. Крім цього, враховуючи, що сума коштів, яка підлягала стягненню менша від фактично перерахованої, відтак виконавчий збір у сумі 5472, 55 грн. стягнутий також незаконно і підлягає перерахунку та поверненню товариству.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити скаргу.

Крім того, заявник просив поновити строк звернення до суду із скаргою, посилаючись на те, що дізнався про порушення своїх прав 12 серпня 2019 року отримавши лист-відповідь ДВС та у десятиденний строк подав скаргу на дії ДВС до Тернопільського апеляційного суду, як до суду, що видав виконавчий лист. Однак, подану ним скаргу повернуто, оскільки згідно вимог ст. 448 ЦПК скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Посилаючись на наведене, просив поновити строк на оскарження дій ДВС.

Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи.

У судовому засіданні представник скаржника ТОВ «Домобудівник» - адвокат Василишин К.В. скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у ній.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ, не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи.

Представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Федчишин Г.С. просив у задоволенні скарги відмовити. Зазначив, що головний державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області Польний Б.М. при примусовому виконанні рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.02.2018 року у справі №607/1429/17 діяв в строки та в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

ТзОВ "Домобудівник" не оскаржувало постанову про закінчення виконавчого провадження і вказана постанова не скасована.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Тернопільського міського відділу ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області Польного Б.М.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року визнано протиправним наказ голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» №16/05/16-1 від 14 червня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді формувальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» з 14.06.2016 року, стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 7895,95 гривень середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням встановлених законодавством України податків та зборів; стягнуго з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 4124,72 гривень заробітної плати за період з 01.10.2015 року по 14.06.2016 року з врахуванням встановлених законодавством України податків та зборів та зобов`язано виплатити існуючу компенсацію за невикористані відпустки за кожен день з розрахунку 42,57 гривень середньоденної заробітної плати; стягнуто з ТОВ « Домобудівник» 1920 грн судового збору в дохід держави.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року по справі № 607/1429/17 скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року в частині стягнення заробітної плати, середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані відпустки та в частині відмови у стягненні моральної шкоди. У цій частині позовних вимог ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто із ТзОВ "Домобудівник" на користь ОСОБА_1 43392,36 гривень середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів за період з 16.06.2016 року по 22.02.2018 року; стягнуто із ТзОВ "Домобудівник" на користь ОСОБА_1 5133,32 гривень заробітної плати за період простою з 01.10.2015 року по 14.03.2016 року з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів; стягнуто із ТзОВ "Домобудівник" на користь ОСОБА_1 4200 грн заробітної плати за період з 14.03.2016 року по 14.06.2016 року; стягнуто із ТзОВ "Домобудівник" на користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28.07.2018р. у справі №607/1429/17 у відкритті касаційного провадження відмовлено.

18 липня 2018 року начальником відділу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Литвин Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56804713 на підставі виконавчого листа № 607/1429/17 від 18.07.2018 року.

Згідно платіжного доручення №4041 від 03 вересня 2018 року, Тернопільський міський ВДВС ГТУЮ перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 54725,58 грн. згідно виконавчого листа №607/1429/17 від 16.07.2018 року.

06 вересня 2018 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Польним Б.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка товариством не оскаржувалась.

17 травня 2019 року ТзОВ «Домобудівник» звернулося до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області з інформаційним запитом за вих. № 17/07/19-4, в якому просило надати інформацію про кошти, які стягувались в користь ОСОБА_1 по справі № 607/1429/17 з ТзОВ «Домобудівник».

Як вбачається з відповіді Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби, на підставі виконавчого листа № 607/1427/17 від 16.07.2018 року, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП 56804713. Згідно платіжного доручення № 4486 від 03.09.2018 року заборгованість у сумі 54725,58 грн. перераховано на користь ОСОБА_1 . Згідно платіжного доручення № 4048 від 03.09.2018 року перераховано виконавчий збір в сумі 5472, 55грн. в користь держави. 06 вересня 2018 року головним державним виконавцем Польним Б.М. винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП №56804713.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Встановлено, що заявник просить поновити строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що дізнався про порушення своїх прав 12 серпня 2019 року отримавши лист-відповідь ДВС та у десятиденний строк подав скаргу на дії ДВС до Тернопільського апеляційного суду, як до суду, що видав виконавчий лист. Однак, подану ним скаргу повернуто, оскільки згідно вимог ст. 448 ЦПК скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, суд вважає, що боржнику слід поновити строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, як такий, що пропущений з поважних причин.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень- сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться у межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог п. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч.3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що головний державний виконавець ГУЮ в Тернопільській області Польовий Б.М., виконуючи рішення Тернопільського міськрайонного та апеляційного суду Тернопільської області, діяв в межах своїх повноважень та у строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Суд не приймає до уваги твердження товариства про неправильне перерахування ОСОБА_1 коштів в сумі 16144,03грн, з яких: ПДФ- 9850,60 грн., військовий збір-820,88 грн. грн, оскільки Податковий кодекс України - пункт 14 статті 14 та пункт 164.2 статті 164 - не встановлює обов`язку державного виконавця стягувати чи відраховувати податки чи збори із суми стягнення, зазначеної у виконавчому листі, так як це обов`язок роботодавця, тобто товариства, що підтверджується листом від 12.10.2018 року за № 12/10/18/2.

Крім того, державний виконавець позбавлений можливості змінювати вказані у рішенні суду суми, що підлягають стягненню, так як діяльність виконавця врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" та останній не є податковим агентом (стаття 168 ПК України).

Не заслуговують на увагу посилання боржника на незаконність стягнення державним виконавцем виконавчого збору виходячи із суми боргу 54725,58 грн., оскільки він діяв в межах ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що дій державного виконавця стосовно виконання судового рішення в межах суми зазначеної у виконавчому документі є правильним, оскільки надмірна сплата коштів боржником сталася не з вини державного виконавця, відтак підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 352-354, 450-452 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації та моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 10 лютого 2020 року.

Головуюча І.М.Черніцька