ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/32/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування.

ОСОБА_1 зазначив, що 10 липня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі, зі сторони м. Хмельницького в напрямку м. Дунаївці, допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 під його керуванням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля, ОСОБА_4 і малолітня ОСОБА_5 , загинули, а позивач отримав тілесні ушкодження. На час страхового випадку цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до норм Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) позивач подав ПАТ «СК «ПЗУ Україна» заяву про страхове відшкодування, в якій містилися вимоги про виплату:

- ОСОБА_1.: 8 700 грн моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 , її чоловікові (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV); 17 400 грн моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 , її батькові (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV); 17 400 грн витрат на поховання ОСОБА_4 (п. 27.4 ст. 27 Закону №1961-ІV); 17 400 грн витрат на поховання ОСОБА_5 (п. 27.4 ст. 27 Закону №1961-ІV); 23 520 грн шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності (ст. 25 Закону №1961-ІV); 1 176 грн моральної шкоди (ст. 26-1 Закону №1961-ІV), а всього - 85 596 грн;

- ОСОБА_2 : 8 700 грн моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 , її дитині (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV); 52 200 грн шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 , її дитині, що перебувала на утриманні померлої (п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-ІV), а всього - 60 900 грн.

ПАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування, що призвело до порушення прав останніх на відшкодування шкоди.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на свою користь 85 596 грн страхового відшкодування, а на користь ОСОБА_2 60 900 грн страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 85 596 грн страхового відшкодування. Стягнуто з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 60 900 грн страхового відшкодування.

Суд виходив з того, що за наслідками страхового випадку ПАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язано відшкодувати позивачам шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_1 , моральну шкоду, витрати на поховання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , витрати на утримання малолітньої ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі «СК «ПЗУ Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачі одержали відшкодування збитків від винуватця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 , а тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. Разом із тим, суд не врахував цієї обставини, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_7 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував норми ст. 1166 ЦК України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), які підлягали застосуванню, та не дотримався приписів ст.ст. 81, 89, 141, 264, 265 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру належного до виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 4 жовтня 2008 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мали дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 є власником автомобіля «Mercedes Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22 липня 2015 року ПАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/3232463), за умовами якого останній застрахував свою відповідальність на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Mercedes Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк з 5 серпня 2015 року до 4 серпня 2016 року включно. Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 100 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 50 000 грн (франшиза - 0 грн).

10 липня 2016 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Житомир-Чернівці, зі сторони м. Хмельницького в напрямку м. Дунаївці, на порушення пп. 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.6 «г» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, перевищив допустиму швидкість руху, проявив неуважність, втратив здатність постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу і допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

В результаті зіткнення пасажири автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди, а водій ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У зв`язку з травмами, отриманими під час дорожньо-транспортної пригоди, з 10 липня 2016 року до 12 серпня 2016 року (34 дні) ОСОБА_1 лікувався у Кам`янець-Подільській міській лікарні №1 (стаціонарно).

ОСОБА_1 поніс витрати на поховання померлих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , зокрема на проведення обрядових дій, оплату ритуальних послуг та облаштування могили, у розмірі 68 968 грн 43 коп.

Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, від відбування якого засудженого звільнено з іспитовим строком 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про страхового відшкодування, однак, листом від 12 червня 2018 року відповідач відмовив йому у здійсненні регламентної виплати.

а) щодо зобов`язання з виплати страхового відшкодування

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, яка пов`язана з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 7 березня 1996 року №85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом №1961-ІV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

В силу ст. 3 Закону №1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

У разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає майнова відповідальність застрахованої особи, страховик повинен відшкодувати оцінену шкоду в межах ліміту своєї відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 і ОСОБА_5 загинули, а ОСОБА_1 зазнав ушкодження здоров`я. Шкоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 завдано неправомірними діями ОСОБА_3 , цивільна відповідальність якого була застрахована відповідачем, а тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ПАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язане відшкодувати позивачам ці збитки в межах ліміту відповідальності страховика.

б) щодо страхового відшкодування та його розміру

Застосовані норми права

Статтею 23 Закону №1961-ІV встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5).

За змістом ст. 25 Закону №1961-ІV, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) шкода оцінюється у розмірі неотриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства України про працю.

Для обчислення середньої заробітної плати застосовується Порядок.

Із положень п. 2 Порядку слідує, що для визначення втраченого доходу при тимчасовій непрацездатності середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як передбачено пп. 5 і 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно зі ст. 26-1 Закону №1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п. 35.1 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Враховуючи наслідки дорожньо-транспортної пригоди, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язане відшкодувати позивачам шкоду, завдану смертю ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я ОСОБА_1 , у наступних розмірах.

На користь ОСОБА_1 слід стягнути:

1) відшкодування витрат на поховання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (п. 27.4 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 34 800 грн (1450х12х2);

2) відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю дружини ОСОБА_4 (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 8 700 грн (1450х12:2) та у зв`язку зі смертю дочки ОСОБА_5 (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 17 400 грн (1450х12), а всього - 26 100 грн (8700+17400);

3) відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (ст. 25 Закону №1961-ІV) у розмірі 11 028 грн 92 коп. (34х324,38).

Довідки про випадок тимчасової непрацездатності військовослужбовця від 12 серпня 2016 року №335, від 3 вересня 2016 року №351, від 20 вересня 2016 року №376, від 7 листопада 2016 року №451 (а.с. 190-193) достовірно не підтверджують той факт, що непрацездатність ОСОБА_1 у періоди з 13 серпня до 30 вересня та з 8 до 11 листопада 2016 року була пов`язана з ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 не довів, що втрата ним заробітку в указані періоди перебуває у прямому причинному зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_3 , а тому в цій частині його вимоги є необґрунтованими.

Виписка з медичної карти стаціонарного хворого від 12 серпня 2016 року №113693 (а.с. 189) свідчить про те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 лікувався у Кам`янець-Подільській міській лікарні №1 з 10 липня до 12 серпня 2016 року, тобто 34 дні.

На думку суду апеляційної інстанції, саме такий період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 є доведеним.

Розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого, визначений судом першої інстанції без дотриманням Порядку.

Згідно довідки про доходи (а.с. 31) заробітна плата ОСОБА_1 за останніх два календарних місяця, що передували ушкодженню здоров`я (травень, червень 2016 року; 61 календарний день) склала 19 787 грн 44 коп. (9893,72+9893,72), а тому середньоденний заробіток ОСОБА_1 , з якого слід обчислити відшкодування, становить 324 грн 38 коп. (19787,44:61);

4) відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 551 грн 45 коп. (11028,92х5%), - а всього 72 480 грн 37 коп. страхового відшкодування (34800+26100+11028,92+551,45).

На користь ОСОБА_2 слід стягнути:

1) відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника, матері ОСОБА_4 , (п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 52 200 грн (1450х36);

2) відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_4 (п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV) у розмірі 8 700 грн (1450х12:2), а всього - 60 900 грн страхового відшкодування (52200+8700).

в) щодо відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-ІV встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до пп. 37.1, 37.2 ст. 37 Закону №1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону №85/96-ВР отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні, є підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали справи не містять достатніх і достовірних доказів про те, що позивачі одержали від ОСОБА_3 відшкодування збитків за заявленими до страховика вимогами.

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року, в якому викладені твердження ОСОБА_1 про повне відшкодування підсудним завданих збитків, не створює преюдиційності цієї обставини та є обов`язковим для цивільного суду лише з питань чи мали місце дії, що призвели до настання страхового випадку, чи виникли вони з вини ОСОБА_3 як особи, відповідальність якої застрахована, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

До того ж, статтею 37 Закону №1961-ІV, який є спеціальним законом по відношенню до норм ЦК України та Закону №85/96-ВР, не передбачено такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування як отримання вигодонабувачем відшкодування збитків від страхувальника або іншої особи.

Посилання ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на правомірність його відмови у виплаті позивачам страхового відшкодування не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Не врахувавши всіх обставин і норм чинного законодавства, не давши належної оцінки зібраним доказам, суд першої інстанції неправильно визначив розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .

Отже, в цій частині рішення суду першої інстанції слід змінити.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Решта позовних вимог вирішена судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального закону.

Щодо судових витрат

Всупереч приписів п. 6 ч. 1 ст. 264, ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення рішення у справі суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи це питання, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання до суду позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Позов ОСОБА_1 заявлено з ціною 146 496 грн (85596+60900), його мало бути оплачено судовим збором у розмірі 1 464 грн 96 коп. (146496х1%). Цей позов задоволено на суму 133 380 грн 37 коп. (72480,37+60900), а тому з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь держави слід присудити судовий збір у розмірі 1 333 грн 80 коп. за подання позову (133380,37х1%).

Апеляційну скаргу ПАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено частково, тобто на 8,95% (80,37)х100:146496), внаслідок чого відповідачеві має бути відшкодовано за рахунок держави 196 грн 67 коп. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги (2197,44х8,95%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року в частині розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , та розподілу судових витрат між сторонами змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження - 04112, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 62; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 20782312) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) 72 480 гривень 37 копійок страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження - 04112, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 62; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 20782312) на користь держави (отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькому районі, код отримувача (ЄДРПОУ) 38045535, рахунок UA0022490, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: *;101; судовий збір, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, код класифікації доходів 22030101) 1 333гривні 80 копійок судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження - 04112, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 62; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 20782312) 196 гривень 67 копійок судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Приступа Д.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 32