ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1951/20 Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/818/3374/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Маміної О.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» на ухвалуФрунзенського районного суду м.Харкова від 07 квітня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Горпинич О.В., по цивільній справі № 645/1951/20 за заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

встановив:

03 квітня 2020 року Акціонерного товариства «Харківобленерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

УхвалоюФрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі АТ «Харківобленерго» просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Вказано, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст.ст. 76,77, 79, 83, 89 ЦПК України, п.п. 4.1, 5.5.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - ПРЕЕ) та п. 4 Кодексу комерційного розподілу електроенергії, оскільки відмовляючи у видачі судового наказу суд не врахував та не надав належної оцінки доказам, які повністю підтверджують заявлені вимоги, у тому числі про стягнення судових витрат, які окрім судового збору 210,20 грн. складаються з 83,51 грн. сплачених стягувачем за умовами договору № 0710 від 07.10.2019 для отримання інформаційної довідки з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання фізичної особи-боржника.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Колегія суддів вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість оскарженої ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що вона підлягає задоволенню.

Нормою п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції визначено порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає у повній мірі.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником порушені вимоги ст. 163 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а саме: до заяви не додано документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги про стягнення 83,51 грн. сплачених стягувачем за умовами договору № 0710 від 07.10.2019 для отримання інформаційної довідки з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання фізичної особи-боржника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ч. 1 та 2 ст. 163 ЦПК України

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 160, 161, 163, 165 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відмовляючи у АТ «Харківобленерго» у видачі судового наказу суд також вказав, що доручення інформаційної довідки з ЄДР до заяви про видачу судового наказу не є обов`язковим.

Дійсно, як вбачається зі змісту заяви АТ «Харківобленерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, крім вимог відшкодування судового збору у розмірі 210 грн. 20 коп. була заявлена вимога про стягнення 83 грн. 51 коп. за отримання інформаційної довідки з ЄДР про реєстрацію місця проживання боржника. Ці вимоги стягувач обґрунтував доданою до заяви копією договору № 0710 від 07.10.2019, укладеного між КП «Харківський Дата Центр» та АТ «Харківобленерго» на надання послуг з віддаленого доступу до веб-сайту Портал електронних сервісів міста Харкова та інформаційно-консультаційних послуг Підприємства для отримання електронних послуг Користувачем (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. 7 ст. 165 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру, тому суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що згадані вимоги про стягнення 83 грн. 51 коп. за отримання інформаційної довідки з ЄДР про реєстрацію місця проживання боржника, які не є судовим збором, не є обов`язковим.

Разом з тим суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8,13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо у заяві про видачу судового наказу об`єднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємопов`язані та окремий їх розгляд неможливий (наприклад, заявлено вимогу про присудження аліментів, а із заяви вбачається необхідність залучення особи, яка вже отримує від боржника аліменти), то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, але лише за умови сукупності таких підстав. Зокрема, не є підставою для відмови у прийнятті заяви в частині вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг одночасне заявлення вимоги про зобов`язання укласти договір про надання таких послуг, оскільки окремий розгляд цих вимог є можливим.

Заявлена АТ «Харківобленерго» спірна вимога про стягнення 83 грн. 51 коп. за отримання інформаційної довідки з ЄДР про реєстрацію місця проживання боржника прямо не пов`язана з вимогами про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, тому за змістом норми ч. 3 ст. 165 ЦПК України у суду не було підстав відмовляти у видачі судового наказу в цій частині.

Таким чином, оскільки суд порушив згадану норму ч. 3 ст. 165 ЦПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали, то з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підстав суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2020 року - скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 серпня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.В.Маміна.