РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Заремба О.О., до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 грудня 2017 року. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1678 від 20 червня 2019 року, що видана ЛКП «Навколо базару», відповідач ОСОБА_2 на даний час зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 як колишній власник. Відповідач категорично відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні, а також, залишити квартиру і забрати свої особисті речі. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. У розумінні ст.7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Просить винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні позивачем ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 із вказаного житлового приміщення.

В підготовчу судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

В підготовчому судовому засіданні відповідач пояснила, що квартира належить їй, вона нічого не продавала та не відчужувала.

В судове засідання позивач та представник позивача не прибули, представник подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить такий задоволити. Проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоч належним чином булла повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у її відсутності та відзиву на позовну заяву суду не надала.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З копії витягу з державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108610220 від 21.12.2017р. вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 33.1. кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу квартири, серія та номер 4627, виданий 21.12.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р.

В силу ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1678 від 20.06.2019р., ОСОБА_2 (колишній власник) проживає і зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , хоч власником квартири є ОСОБА_1 , на підставі витягу №108610220 від 21.12.2017р. Добровільно залишити квартиру відповідач не бажає.

Згідно вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до абз. 1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Для спростування доводів позову відповідач не скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надала.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не є власником квартири, заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 81, 89, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення - задоволити.

Усунути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя В. Кузь