Справа № 308/264/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 червня 2020 року, ухвалене суддею Фазикош О.В.,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що 19.02.2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2018 шлюб між нею на ОСОБА_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати разом із нею. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, фізичним та духовним розвитком доньок не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, продуктами харчування та одягом не забезпечує і кошти на їх оздоровлення не виділяє.

З віком матеріальні потреби дітей збільшуються. До того ж дітям потрібно час від часу навідувати стоматолога, щорічно оздоровлюватися у таборі, оздоровчому закладі або на морі. Старша донька ОСОБА_5 відвідує у спортивному клубі «Олімпік» заняття з плавання, вартість яких у місяць становить 900 грн, а молодша донька ОСОБА_6 відвідує гурток танців в ГО «Джерельця Карпат», що складає 500 грн кожного місяця. Додатково молодшою донькою здійснюються поїздки, які в середньому становлять від 2000 до 2500 грн (проживання, харчування, трансфер, костюми тощо).

Зазначає, що відповідач є молодою, працездатною особою, без будь-яких вад зі здоров`ям, а тому він може працювати і сплачувати аліменти на дітей.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 10.01.2020 і до досягнення ними повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково і стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі по 1 500 грн на кожну дитину щомісячно. Вказує, що судом не було враховано його матеріальний стан і те, що він ніде не працює, одружений, на його утриманні перебуває дружина та її син, а також батьки пенсійного віку. Не погоджується з твердженням позивачки про те, що він не бере участі у вихованні дітей та матеріально не забезпечує їх. Зазначає, що ним виконуються обов`язки щодо утримання дітей, вони періодично живуть разом із ним, він оплачує їх додаткові заняття. Крім того, судом не взято до уваги те, що після розлучення він залишив позивачці та дітям квартиру, яка є спільним майном подружжя.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги його заяву про визнання позовних вимог. Однак при написанні такої заяви він не бачив позовну заяву, а тому не знав, який саме розмір аліментів просить стягнути з нього його колишня дружина на утримання їхніх дітей. Тільки отримавши рішення суду він дізнався про визначений судом розмір аліментів по 3 000 грн на кожну дитину. При написанні заяви, якою він позов визнав, він розумів, що розмір аліментів на обох дітей складає 3 000 грн. На щомісячну суму в розмірі 6 000 грн ніколи б не погодився, оскільки таких коштів не має. Сплачувати аліменти в розмірі 6 000 грн щомісячно він немає змоги, оскільки у зв`язку з оголошеною пандемією Ковід-19 фактично втратив роботу і наразі ніде не працює. Через незалежні від нього обставини його майновий стан суттєво погіршився, що призведе до неможливості виконання судового рішення та сплати аліментів у такому великому розмірі.

Також судом не враховано вимоги ч.2 ст.182 СК України, якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі ця сума на двох дітей складає 2 318,00 грн. А відтак встановлена судом сума аліментів є непомірно великою. Тому вважає, що стягнення з нього аліментів у розмірі по 1 500 грн на кожну дитину буде відповідати вимогам закону.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію вказаної ухвали суду ОСОБА_2 отримав 28.07.2020, а ОСОБА_1 29.07.2020, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 і залишити без змін рішення суду першої інстанції. Зазначає, що апелянт погодився з розміром аліментів у суді першої інстанції та не заперечував проти задоволення позовних вимог, а тому подані ним докази не заслуговують на увагу. Також не погоджується з доводами апелянта про те, що їхні діти періодично проживають разом із ним, оскільки це не відповідає дійсності. При поданні позову до суду першої інстанції нею було надано належні докази, що діти проживають разом із нею.

Вважає безпідставним твердження ОСОБА_2 про те, що після розлучення він залишив спільно набуту квартиру позивачці та їхнім дітям, оскільки апелянт лише виїхав з квартири і не переоформлював свою частку на дітей в рахунок сплати аліментів.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів щодо погіршення його майнового стану. Доводи про те, що на його утриманні перебуває дружина та її син і батьки-пенсіонери, є безпідставними. ОСОБА_8 утримує та фінансово забезпечує його батько ОСОБА_9 . Доказів того, що батьки перебувають саме на утриманні апелянта, останнім не надано.

Вважає, що при визначені розміру аліментів судом першої інстанції враховано потреби дітей, відповідно до їхнього віку та стану здоров`я, матеріальне становище сторін, рівність обов`язку батьків по утриманню дітей, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, дана справа є незначної складності і відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому така розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2018 розірвано (а.с. 7-8).

Від цього шлюбу у них народилися доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою ЖБК «Луч» №104 від 24.10.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із ОСОБА_1 (а.с. 16).

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Згідно з статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено в 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 позов визнав повністю, а тому з урахуванням вище наведених норм, встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі 3 000 грн щомісячно на кожну дитину.

Доводи апелянта про те, що він неспроможній сплачувати аліменти в розмірі по 3 000 грн щомісячно на дітей, а має можливість тільки сплачувати по 1 500 грн на кожну дитину, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач ОСОБА_2 у суді першої інстанції позов ОСОБА_1 визнав повністю, що стверджується його письмовою заявою від 26.06.2020 (а.с. 47).

Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги його заяву про визнання позовних вимог. Однак при написанні такої заяви він не бачив позовну заяву, а тому не знав, який саме розмір аліментів просить стягнути з нього його колишня дружина на утримання їхніх дітей. Тільки отримавши рішення суду він дізнався про визначений судом розмір аліментів по 3 000 грн на кожну дитину. При написанні заяви, якою він позов визнав, він розумів, що розмір аліментів на обох дітей складає 3 000 грн. На щомісячну суму в розмірі 6 000 грн ніколи б не погодився, оскільки таких коштів не має. Сплачувати аліменти в розмірі 6 000 грн щомісячно він немає змоги, оскільки у зв`язку з оголошеною пандемією Ковід-19 фактично втратив роботу і наразі ніде не працює. Через незалежні від нього обставини його майновий стан суттєво погіршився, що призведе до неможливості виконання судового рішення та сплати аліментів у такому великому розмірі. А також, що судом не враховано вимоги ч.2 ст.182 СК України, якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі ця сума на двох дітей складає 2 318,00 грн. А відтак встановлена судом сума аліментів є непомірно великою. Тому вважає, що стягнення з нього аліментів у розмірі по 1 500 грн на кожну дитину буде відповідати вимогам закону.

Однак колегія суддів не приймає до уваги наведені вище апелянтом доводи з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, з наведеного слідує, що кожна сторона розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і відповідно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У статті 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи, зокрема, учасники справи мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати заяви, клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, а саме подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або його частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Апеляційним судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю і не заперечував щодо їх задоволення, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позову.

Стосовно визнання відповідачем позову без ознайомлення зі змістом позовної заяви та матеріалами справи, а також не подання ним відзиву на цю позовну заяву, не вказує на порушенням судом першої інстанції вимог закону або ж на порушення прав відповідача, оскільки він таким чином розпорядився своїми процесуальними правами.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач: Судді: