Справа № 579/420/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2020 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Сергієнко Ж.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність, ділову репутацію і відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2018 року в кабінеті директора Кролевецької ЗОШ № 2 директором ОСОБА_2 в присутності секретаря та трьох вчителів школи № 2 була поширена відносно нього недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та принижує честь , гідність та ділову репутацію позивача. Так позивача в присутності трьох осіб було обізвано нецензурними словами, які останнім були розтлумачені як «вон з мого кабінету , надзвичайно дурний завзятий у своїй дурості чоловік, щоб останній раз заходив в мою школу». Такі висловлювання та поведінка відповідача є негативними , такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь та гідність , а також завдають шкоду діловій репутації, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях та зіпсованій діловій репутації пенсіонера , інваліда ВВВ ІІ групи та колишнього вчителя школи № 2.

Враховуючи викладене, посилаючись на положення Конституції України, Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач просить суд визнати інформацію, поширену відповідачем відносно нього як таку, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, стягнути з відповідача на його користь 5500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з приниженням честі, гідності та ділової репутації.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.18-22), за змістом якого позовні вимоги не визнає, заперечує наведені позивачем обставини та правові підстави позову з посиланням на відповідні докази та норми права. Не порушувала немайнові права позивача , не принижувала його гідність, честь і ділову репутацію, що крім іншого підтверджуєтеся наслідками перевірок за скаргами позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованим, зазначаючи при цьому, що позивач сам порушував правила поведінки, перебуваючи в приміщенні школи.

Відповідно до ухвали суду від 30.03.2020 року суд ухвалив справу за позовом про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність, ділову репутацію і відшкодування моральної шкоди розглядати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання на 4.06.2020 року .

В підготовчому засіданні 4.06.2020 року задоволено клопотання позивача, приєднано до матеріалів справи заяву докази з додатками, за клопотанням відповідача в судове засідання викликано в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В судовому засіданні 9 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 15 вересня 2020 року , викликано до суду позивача.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 дала показання про те, що працює в Кролевецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ім. М.О. Лукаша , в жовтні 2018 року до школи прийшов ОСОБА_3 , зайшов до кабінету директора , був близько 10 хвилин , потім відчинилися двері кабінету директора і остання доброзичливо запропонувала ОСОБА_3 покинути приміщення школи , не виказуючи в адресу останнього нецензурних та образливих слів. Далі образи були в адресу директора школи.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 дала показання про те, що працює на посаді секретаря в Кролевецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ім. М.О. Лукаша , в жовтні 2018 року ОСОБА_3 , зайшов до кабінету директора , був близько 10 хвилин , потім відчинилися двері кабінету директора і остання запропонувала ОСОБА_3 покинути приміщення школи , не виказуючи в адресу останнього нецензурних та образливих слів.

Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх додаткові пояснення, показання свідків, вивчивши відзив відповідача, дослідивши наявні в справі докази, приходить до наступних висновків.

Позивач зазначає, що відповідачем в присутності трьох осіб позивача було назвало нецензурними словами, які стосувалися того, щоб він покинув приміщення школи та які останнім були розтлумачені на свій розсуд, зазначений в позові.

Позивач вважає, що інформація, поширена відповідачем відносно нього є такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також йому завдано моральної шкоди.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У відповідності до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно із статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими.

Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що позивач приходив до приміщення школи , однак інформація, викладена в позовній заяві нею не поширювалась , позивач кричав та порушував встановлений в школі порядок, вона йому запропонувала покинути приміщення школи, виконуючи свої посадові обов`язки, вимоги статуту школи та положення про пропускний режим.

За змістом п 6.2 Статуту Кролевецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 імені М.О. Лукаша Кролевецької міської ради безпосереднє керівництво роботою закладу здійснює його керівник (а.с.27).

Згідно Положення про пропускний режим та правила поведінки відвідувачів в Кролевецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 імені М.О. Лукаша контроль за порядком здійснення пропускного режиму покладається на директора школи , вхід до школи сторонніх осіб категорично заборонений, відвідувачам забороняється знаходитися в службових приміщеннях або інших приміщеннях школи без дозволу директора, а відвідувачі, які знаходяться в приміщенні школи, зобов`язані виконувати законні вимоги та розпорядження адміністрації школи (а.с. 28-33).

За змістом додатків до відзиву на позов позивач систематично звертався з скаргами на дії директора ЗОШ, однак за наслідками перевірки управлінням освіти молоді, спорту, культури і туризму Кролевецької міської ради встановлено, що останній сам вживав ненормативну лексику, нецензурну лайку, внаслідок чого директором школи запропоновано покинути заклад освіти . Свідками зазначених подій були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 34-75).

Судом встановлено порушення позивачем вимог Положення про пропускний режим та правила поведінки відвідувачів в Кролевецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 імені М.О. Лукаша.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спростували факт поширення відповідачем інформації, яка зазначена в позовній заяві про те, що позивача було названо нецензурними словами, які останнім були розтлумачені як «вон з мого кабінету, надзвичайно дурний завзятий у своїй дурості чоловік, щоб останній раз заходив в мою школу».

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні.

Даних про заінтересованість вищезазначених свідків відсутні. Пояснення свідків є логічними, послідовними, об`єктивно підтверджуються і взаємодоповнюються.

Таким чином, судом не встановлено факту поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності.

Позивачем не надано суду доказів, поширення відповідачем інформації, зміст якої зазначений в позовній заяві та не надано доказів того , що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Позивачем не надано суду доказів поширення відповідачем відносно нього неправдивої інформації та не надано доказів, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, доводи позивача про поширення відповідачем недостовірної інформації, яка стосується позивача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не доведено, що інформація, яку вказує позивач, є недостовірною.

Стороною позивача інших доказів поширення недостовірної інформації відповідачем суду не надано.

Позивач, за змістом позовних вимог, просить суд визнати інформацію, поширену відповідачем відносно нього в жовтні 2018 року в кабінеті директора ЗОШ № 2 як таку, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Однак доказів поширення такої інформації суду не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо заявленої вимоги позивачем про стягнення з відповідача 5500 гривень моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 3 вказаної Постанови судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

Оскільки доводи позивача про те, що діями відповідача, які виразились у поширенні відносно нього недостовірної інформація, було принижено його честь та гідність, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність, ділову репутацію і відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Крім того, суд вважає, що позивач звернувся до суду на грунті задоволення його індивідуальних потреб самоствердження та переслідуючи мету безпідставного збагачення.

Суд розцінює подання позову як зловживання правом .

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову.

В судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги позивача і саме подання позову є очевидно безпідставними, що суд розцінює як зловживання процесуальними правами з боку позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.40 Конституції України, ст.ст.15, 16, 201, 297, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність, ділову репутацію і відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 25 вересня 2020 року.

Суддя О. В. Моргун