№ провадження 2-н/646/1201/2020
Справа № 646/4610/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.20 року м.Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м.Харкова Теслікова І.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу судового наказу про стягнення ПРАТ «Харківський коксовий завод» заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 223070,43 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 38108,08 грн.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до наступного.

Згідно ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зміст і форма заяви про видачу судового наказу, а також інші вимоги до неї визначені статтею 163 ЦПК України.

Порядок розгляду заяви про видачу судового наказу врегульований ст.ст. 165, 167 цього Кодексу, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України якої визначено, що суддя, встановивши, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, у разі подання заяви про видачу судового наказу без дотримання вимог ст. 163 ЦПК України, суд відповідно до частини 2 статті 165 ЦПК України постановляє увалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Також Порядок обчислення середньої заробітної плати передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії, та інше.

Згідно ст. 49 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересня 2001 № 1266.У довідці зазначається: місяці розрахункового періоду, кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Заявник звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На підтвердження доводів поданої заяви заявником надано суду копію трудової книжки, копію довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7, копію довідки про розмір заробітної плати з лютого по липень 2019 року № 3 від 15.08.2019 року, копію бухгалтерської довідки про стан заборгованості із виплати заробітної плати станом на 31.10.2019 року № від 31.10.2019 року та копію наказу про звільнення.

Розмір заборгованості із виплати заробітної плати, який у заяві просить стягнути заявник у сумі 223070,43 грн., зазначений у наданій суду довідці про стан заборгованості із виплати заробітної плати станом на 31.10.2019 року № від 31.10.2019 року.

При цьому, з наданих суду документів вбачається, що заявник був звільнений з ПРАТ «Харківський коксовий завод» 11.06.2020 року.

Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів того, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 з ПРАТ «Харківський коксовий завод» розмір заборгованості із виплати йому заробітної плати складає суму, яку у заяві стягувач просить стягнути з боржника.

Надані суду поточні виписки за контрактом та довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7 також не такими доказами.

Крім того, у зв`язку з вищевикладеним та з у рахуванням того, що суду також не було надано відомостей про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за квітень та травень 2020 року, які є останніми місцями, що передували його звільненню, суд позбавлений можливості перевірити правильність обрахування розміру середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Слід зазначити, що наданий суду розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, не спростовує вищевказаних висновків суду, оскільки він безпідставно здійснений стягувачем виходячи із його заробітної плати у вересні та жовтні 2019 року, тоді як датою звільнення є 11.06.2020 року.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах заяви довідки про розмір заборгованості із виплати заробітної плати станом на дату звільнення позивача та обґрунтованого розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, не дивлячись на наявність в матеріалах, доданих до заяви інформації з ПФУ (індивідуальні відомості про застраховану особу) та виписки по особовому рахунку, заявлені стягувачем вимоги не є безспірними.

Відповідно до ч.2 ст.165 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Таким чином, суддя приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Разом з тим, суддя зазначає, що заявник має право на звернення за захистом у правовідносинах, які склались у позовному провадженні, що на підставі принципів цивільного судочинства надасть можливість за допомогою процесуальних засобів витребувати докази, що мають значення для справи, зобов`язати відповідача подати необхідні документи, що забезпечить верховенство права та справедливий розгляд саме при розгляді спору у позовному, а не у наказному провадженні.

Керуючись п.1 ч.1, ч. 2 ст.165, ст.258-261 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя Теслікова І.І.