ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року

м.Суми

Справа №585/4239/19

Номер провадження 22-ц/816/1620/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2020 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м.Ромни, повний текст якого складено 15 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги мотивовано тим, що 18 травня 2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 255723 грн 99 коп., яка складається із: 3746 грн 31 коп. - заборгованість за кредитом; 250179 грн 97 коп. - заборгованість по процентами за користування кредитом; 1797 грн 71 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127236 грн 54 коп., яка складається із: 3746 грн 31 коп. - заборгованість за кредитом; 123490 грн 23 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом з 18 травня 2011 року по 28 вересня 2018 року.

Посилаючись на вищевикладене, просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 127236 грн 54 коп. та судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 травня 2011 року у розмірі 4171 грн 89 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 3746 грн 31 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 425 грн 58 коп. за період з 18 травня 2011 року по 20 вересня 2013 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 57 грн 63 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення в частині незадоволених вимог із стягнення заборгованості за процентами та прийняти у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, а саме надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, однак відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Крім того вказує, що відповідач не зверталася до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а здійснювала операції щодо зняття та погашення коштів, що свідчить про погодження відповідачем зі змінами щодо збільшення розміру процентної ставки запропонованої банком. Отже враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних відносин, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами у повному обсязі.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку «Універсальна» (т. 1, а.с. 8).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua (т. 1, а.с. 8).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 18 травня 2011 року, з умовами якої відповідач погодилася, про що свідчить її особистий підпис на вказаній довідці, зазначено тип картки VISA Classic, тип кредитної лінії відновлювальна, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) до 30 днів, базова відсоткова ставка 3% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів та комісій (т. 1, а.с. 9, 231).

До позовної заяви банк також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (т. 1, а.с. 10 - 33)

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 з терміном дії до 01/15; НОМЕР_2 з терміном дії до 05/16; НОМЕР_3 до 06/16; НОМЕР_4 з терміном дії до 06/16 (т. 1, а.с. 123).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року становить 255723 грн 99 коп., яка складається із: 3746 грн 31 коп. - заборгованість за кредитом; 250179 грн 97 коп. - заборгованість по процентами за користування кредитом; 1797 грн 71 коп. - заборгованість за пенею та комісією (т. 1, а.с.5-7).

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 127236 грн 54 коп., яка складається із: 3746 грн 31 коп. - заборгованість за кредитом; 123490 грн 23 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом з 18 травня 2011 року по 28 вересня 2018 року (т. 1, а.с. 2-4).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувались, отримана сума кредитних коштів нею не повернута, а тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3746 грн 31 коп. Крім того, копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка наявна в матеріалах справи та не підписана відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 травня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді зміну в односторонньому порядку процентної ставки, оскільки у довідці про умови кредитування сторонами узгоджено відсоткову ставку на рівні 36%, яка нараховувалася банком за період з 18 травня 2011 року по 20 вересня 2013 року, то з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню відсотки за вказаний період у розмірі 425 грн 68 коп.

Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може погодитися в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , підписуючи Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» від 18 травня 2011 року, погодила умови кредитування, згідно яких встановлена процентна ставка на рівні 36% річних.

З наданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що з 18 травня 2011 року по 23 вересня 2013 року, що процентна ставка за користування кредитом становила 36% річних; з 24 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року - 30%; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8%, з 01 квітня 2015 року - до 43,2%.

Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України, у редакції чинній на час укладення кредитного договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки з 36% до 43,2%.

Також позивачем у порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано суду доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення її зі зміною розміру процентної ставки відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Відтак, сторонами було погоджено сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом на рівні 36% на рік (3 % на місяць) з розрахунку 360 днів на рік (т. 1, а.с. 9).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку процентів за користування кредитом за період з 18 травня 2011 року по 20 вересня 2013 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки становить по червень 2016 року включно.

Станом на 31 березня 2015 року заборгованість за процентами за користування кредитом становила 3498 грн 93 коп.

Розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом у період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року, виходячи із основної суми заборгованості (тіло кредиту) складає 1712 грн 06 коп. (3746,31 грн х 36% х 457 днів / 360). Отже всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у сумі 5210 грн 99 коп. (3498,93 грн + 1712,06 грн).

Як убачається з матеріалів справи, станом на 30 червня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед банком становила 10669,36 грн (3746,31 грн + 5210,99 грн + 2307,79 грн).

У той же час, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним договором та виписки по банківському рахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором шляхом автоматичного списання коштів на суму 7900 грн 36 коп. (т. 1, а.с. 5-7, 114-122).

За змістом ст. 534 ЦК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, враховуючи те, що після 30 червня 2016 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, ОСОБА_1 здійснювалося погашення заборгованості за користування кредитом на суму 7900 грн 36 коп., то з відповідача на користь банку, з урахуванням черговості погашення, підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2769 грн. 00 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2769 грн 00 коп.

Оскільки суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги і зменшив розмір заборгованості за кредитним договором, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Пропорційно задоволеної частини позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 41 грн 88 коп.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 травня 2011 року у розмірі 2769 грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Змінити рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2020 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції 41 грн 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: С.Г.Хвостик

С.С.Ткачук