Справа № 180/1027/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої Хомченко С.І.,

при секретарі Меньшикової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державний виконавець Марганецького міського відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мамедова Юлія Олександрівна про зменшення розміру аліментів та перерахунок заборгованості по аліментам на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , державного виконавеця Марганецького міського ВДВС південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мамедової Ю.О. про зменшення розміру аліментів та перерахунок заборгованості по аліментам на утримання дитини. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Марганецького міського суду від 10.11.2011 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_5 07.07.2017 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 , в якому народилося двох доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, в нього на теперішній час змінилось матеріальне становище, він не має роботи, треба утримувати сім`ю. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ј частини до 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд зобов`язати виконавця Марганецького ВДВС провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 10.03.2013 року по 13.10.2016 року, які стягуються згідно виконавчого листа №2-1010/11 виданого Марганецьким міським судом 25.11.2011 року, оскільки він не згоден з заборгованістю за даним виконавчим листом. Вважає, що державний виконавець не правильно зробив перерахунок боргу, не врахував його заяви про здійснення перерахунку.

27.08.2020 року відповідач ОСОБА_3 надала суду відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зменшення розміру аліментів визнає частково, не заперечує зменшити розмір з ј частини до 1/6 частини, оскільки не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. Стосовно позовної вимоги до державного виконавця про проведення перерахунку зазначила, що у грудні ОСОБА_1 вже звертався до суду з такими самими вимогами, 23.12.2019 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заявлених вимог, рішення суду набрало законної сили. Отже в цій частині просить відмовити.

03.09.2020 року позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що 23.12.2019 року вже було прийнято рішення щодо перерахунку державним виконавцем, але він посилається на рішення апеляційного суду від 06.02.1918 року. Вважає, що наведені в позові обставини для зменшення розміру аліментів наведені ним в позові вагомі, а тому є підстави для зменшення розміру аліментів до 1/8 частини.

Відповідач державний виконавець Марганецького міського відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мамедова Ю. О. відзиву на позовну заяву, заяв і клопотань до суду не надала.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10.11.2011 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частки всіх видів прибутку до повноліття дитини (а.с.11).

07.07.2017 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7).

Від цього шлюбу має двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Згідно з трудовою книжкою позивач звільнився з роботи 30.08.2019 (а.с. 12).

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.07.2020 року виданого державним виконавцем Марганецького міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Мамедовою Ю.О. заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу №2-1010, виданому 25.11.2011 року Марганецьким міським судом з 01.11.2016 року по 30.06.2020 рік складає 5350,02 грн., разом із боргом 16617,53 грн. яка не була стягнена бухгалтерією за час працевлаштування боржника, борг разом складає 21967,55 грн. (а.с.).

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм видно, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що у нього після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінився його сімейний стан, він одружився, та від шлюбу у нього народилися дві доньки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184цього Кодексу (ч. 2 ст. 182СК України).

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи зазначене вище, зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітніх дітей.

Щодо заявлених вимог позивача про зобов`язання виконавця Марганецького ВДВС провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 10.03.2013 року по 13.10.2016 року, які стягуються згідно виконавчого листа №2-1010/11 виданого Марганецьким міським судом 25.11.2011 року суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з цими вимогами та 23 грудня 2019 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області винесено рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його вимог.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 274, 279 ЦПК України, ст.141, 161, 179-184, 192 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державний виконавець Марганецького міського відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мамедова Юлія Олександрівна про зменшення розміру аліментів та перерахунок заборгованості по аліментам на утримання дитини задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10.11.2011 року у справі № 2-1010/11 у розмірі 1/4 частини на 1/6 частину та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів в новому розмірі проводити з часу набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко