16.09.2020 Справа № 337/1518/20
Провадження № 2/337/1049/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові зазначив, що на обліку в службі (управління) у справах дітей перебуває на обліку малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2019 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відібрана у матері ОСОБА_1 , 1975 року народження без позбавлення її батьківських прав.

05.03.2020 року спеціалістом відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР рекомендованим листом було запрошено ОСОБА_1 на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, на якому розглядалося питання доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з неявкою матері на засідання комісії, відсутністю будь-яких пояснень про причини своєї неявки, членами комісії було прийнято рішення щодо доцільності звернення органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.03.2019 року було надіслано листа до Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з проханням взяти дану родину під соціальний супровід та повідомити відділ про проведену роботу. Відповідно до інформації центру, наданої до відділу по Хортицькому району СУСД ЗМР 23.03.2020 року, після набуття чинності заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2019 року та до теперішнього часу ОСОБА_1 не зверталась до відділу соціальної роботи по Хортицькому району ЗМЦСССДМ за допомогою у сприянні повернення малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виховання до біологічної родини.

16.03.2020 року спеціалістами відділу спільно з фахівцем відділу соціальної роботи по Хортицькому району ЗМЦСССДМ було здійснено вихід за адресою місця реєстрації матері: АДРЕСА_1 з метою обстеження умов проживання. Вдома ОСОБА_1 була відсутня, але з бесіди з її рідною сестрою стало відомо, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично там не мешкає, точну адресу проживання встановити не змогли, телефонний зв`язок з нею також відсутній.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час влаштована до прийомної родини ОСОБА_2 , 1979 року народження, згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2019 № 277/38 «Про створення прийомної сім`ї та влаштування ОСОБА_3 на виховання та спільне проживання», договором від 27.07.2019 № 69 про влаштування дитини на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї.

Враховуючи що ОСОБА_1 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 06.05.2020 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження.

Ухвалою, відповідачці був наданий строк для подачі відзиву на позовну заяву, але вона не скористалася нагодою та відзив на позов не надала.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання жодного разу не з`явилася, поважну причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг від 05.05.2020 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 14.04.2005 року по теперішній час, саме за цією адресою відповідачка повідомлялася про день, час та місце розгляду справи судом.

Про розгляд справи у Хортицькому районному суді м.Запоріжжя ОСОБА_1 була обізнана, оскільки повістки з викликами у судові засідання на 01.06.2020 року, 19.06.2020 року отримала, про що свідчить її підпис у зворотних поштових повідомленнях (а.с. 29, 39).

За отриманням судових повісток на наступні судові засідання ОСОБА_1 не з`явилася, тому вони повернуті суду з відміткою поштового відділення зв`язку «За закінченням терміну зберігання» (а.с.49, 56).

Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Згідно вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, відповідачка повідомлялася про розгляд справи в Хортицькому районному суді 15.09.2020 року, о 09-00, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України https://court.gov.ua/unknown/.

ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.

Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали.

Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідачі не з`явилися до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надали, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, по наявним у справі документам.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стаття 68 Конституції України зобов`язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження, матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записана ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказані відповідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 11-12).

Як вбачається з рішення Запорізької міської ради дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 10 зворотна сторона).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2019 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відібрана у матері ОСОБА_1 , 1975 року народження без позбавлення її батьківських прав (а.с13-15).

На підставі рішення ЗМР від 24.06.2019 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштована у прийомну родину ОСОБА_2 (а.с. 16).

З довідки про відвідування від 16.03.2020 року спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей вбачається, що спеціалістами відділу було здійснено вихід за адресою реєстрації відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , з метою обстеження умов проживання. Вдома ОСОБА_1 була відсутня, але з бесіди з її рідною сестрою стало відомо, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично там не мешкає, точну адресу проживання встановити не виявилося можливим, телефонний зв`язок з нею також відсутній (а.с. 18).

Згідно листа директора Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.03.2020 року, після набуття чинності заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2019 року та до теперішнього часу, ОСОБА_1 не зверталась до відділу соціальної роботи по Хортицькому району ЗМЦСССДМ за допомогою у сприянні повернення малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виховання до біологічної родини (а.с. 19).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.05/01-22-360 від 03.04.2020 року, керуючись інтересами дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , 1975 року народження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини.

Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість, дитина потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При ухваленні даного рішення, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено та не спростовано відповідачкою, що ОСОБА_1 веде асоціальний спосіб життя, що ставить під загрозу життя та здоров`я дітей, не проявляє батьківської уваги та турботи по відношенню до дитини, не цікавиться та не утримує її матеріально.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є обґрунтованими, доведеними, тому підлягаючими задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 164-167 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 258-259,263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Повний текст рішення виготовлено судом 25.09.2020 року.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.Є.Гнатик