Справа № 766/8082/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Тихоша Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування посилається на ті обставини, що 02.01.2019 року о 13.33 год. у м. Херсоні на перехресті вулиць Університетська (колишня 40 років Жовтня) і Чорноморська, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ТОYОТА RАV 4, н/з НОМЕР_1 при зміні напрямку руху, повертаючи ліворуч, не впевнилася в безпеці та скоїла зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо. В результаті ДТП транспортні засоби отримав механічні пошкодження.Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2019 року у справі № 766/323/19 ОСОБА_2 , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача власника автомобіля ТОYОТА RАV 4, н/з НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП застрахована в АТ «СГ» «ТАС», згідно договору обов`язкового страхування АМ/7350134 від 10.06.2018року .

Власником автомобіля Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого 18.08.2005р. РЕВ 1-го МО при УДАІ ГУМВС України в АР Крим є ОСОБА_3 . Вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 , на відповідній правовій підставі за наявністю документів, визначених п. 2.1.,2.2 Правил дорожнього руху, а саме, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на даний транспортний засіб, договір страхування. Враховуючи наведене, позивач, як користувач даним автомобілем на достатній правовій підставі є особою, якій завдано збитків, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

03.01.2019р. позивачем ОСОБА_1 у визначенні строки повідомлено про настання страхового випадку АТ "СГ "ТАС", заповнено заяву встановленого зразка, надано відповідні документи і пошкоджений транспортний засіб для огляду. Відповідачем відкрито страхову справу № 00298/32/2019/53 від 06.01.2019 р., однак до тепер страхове відшкодування не сплачено та письмово відмовлено у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на ст.35.2, 36.2 Закону України №1961-IV, відсутність необхідних документів, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП (довіреність від власника КТЗ).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження за №АВє-11 від 16.01.2019 вартість матеріального збитку становить 56064,10 грн., вартість відновлювального ремонту складає 208 402,87грн. Страхова компанія була зобов`язана не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, виплатити страхове відшкодування в сумі, що дорівнює 56064,10 грн. Однак в порушення зазначених норм законодавства ПАТ СГ «ТАС» не виплатило страхове відшкодування, незважаючи на його неодноразові звернення. Окрім того, зазначає, що стягненню підлягають послуги судового експерта, що складають 1984,00 грн. які просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , а також витрати на поштову кореспонденцію у розмірі 38,00 грн, а всього 2022,00 грн. З огляду на викладене, вимоги ст.ст.22,1166,1187,1194 ЦК України позивач просив стягнути на його користь із ПАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 56 128,30 грн., з них: відшкодування матеріальної шкоди спричиненої майну в розмірі 56 064,10 грн., судові витрати на поштову кореспонденцію в сумі - 64,20 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 , суму в розмірі 2 022,00 грн., з яких витрати на послуги експерта -1 984,00 грн., витрати на поштову кореспонденцію 38,00 грн., а також стягнути з відповідачів на його користь судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.05.2019року прийнята справу до провадження та визначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Клопотання про слухання справи з викликом сторін до суду не надходили.

Від представника ПАТ СГ «ТАС» надійшов відзив відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 , не визнав у повному обсязі та просив відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1,ст.6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого». Згідно ст. 5 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: «Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу». Згідно п.1.3., ст.1, ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ": «потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу». Таким чином, страхове відшкодування виплачується власнику майна, а не водію. Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію, власником автомобіля « Volkswagen Golf АК1629АЕ, є ОСОБА_3 і саме він має право на отримання страхового відшкодування, а отже Позивач не є потерпілим, оскільки не його майно було пошкоджено під час ДТП. У позивача відсутні документи про наявність права власності на вищевказаний транспортний засіб (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Що стосується вимог позивача про стягнення страхового відшкодування то зазначає наступне , що відповідно до ст. 30 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ": «Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди».

Згідно доданого до позовної заяви Висновку №АВз-11 №491245 від 22.01.2019р. вартість відновлювального ремонту становить 208462,87 грн., а ринкова вартість становить 56064,10 грн., а отже автомобіль є фізично знищеним. Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди». Виходячи з вищенаведеного, Позивач безпідставно вимагає стягнути на його користь 58350,30 грн. матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобіля.

Від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив відповідно до якого вимоги ОСОБА_1 не визнав просить в задоволені відмовити з наступних підстав відповідно до висновку ВП Верховного Суду у постанові від 4.07.2018 року в справі №755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавач шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-ІУ порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІУ у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно- правової відповідальності. Оскільки відповідач своєї згоди на відшкодування завданої ним шкоди не надав, враховуючи положення Закону №1961-ІУ, ст. 1194 ЦК України та вищевказані правові висновки ВП Верховного Суду, на думку ОСОБА_2 , відповідальність останньої обмежена різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи розмір шкоди дорівнює вартості транспортного засобу до ДТП та не перевищує ліміт відповідальності страховика (100 000 грн), франшиза складає 0 грн. Таким чином, належним відповідачем у відносинах з відшкодування шкоди у даному випадку є страховик, в межах суми завданої шкоди (56 064,10 грн). Що стосується автотоварознавчого дослідження, то воно підлягає відшкодуванню за рахунок страховика, посилається на п.п. 34.4. ст. 34 Закону №1961-1V. З позовної заяви вбачається, що позивач, повідомив страховик про настання ДТП 3 січня 2019 року, та мав передбачений п.п. 34.2. ст. 34 Закону №1961-IV обов`язок направити свого представника до місця знаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що страховик виконав вищевказаний обов`язок, на підставі п.п. 34.3. ст. 34 Закону №1961-IV, вартість автотоварознавчого дослідження у сумі 1 984 грн., підлягає стягненню з ПАТ СГ «ТАС».

Від третьої особи відзив до суду не надійшов.

Від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , відповідно до якого вважає, що відповідачка безпідставно ухиляється від відповідальності щодо частини майнового відшкодування внаслідок шкоди завданої нею ДТП. Просить врахувати відповідь на відзив та задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.01.2019 року о 13.33 год. у м. Херсоні на перехресті вулиць Університетська (колишня 40 років Жовтня) та Чорноморська водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ТОYОТА RАV 4, н/з НОМЕР_1 при зміні напрямку руху, повертаючи ліворуч, не впевнилася в безпеці та скоїла зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо. В результаті ДТП транспортні засоби отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2019 року у справі № 766/323/19 ОСОБА_2 , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача власника автомобіля ТОYОТА RАV 4, н/з НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП застрахована в АТ «СГ» «ТАС», згідно договору обов`язкового страхування АМ/7350134 від 10.06.2018року .

Власником автомобіля Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого 18.08.2005р. РЕВ 1-го МО при УДАІГУМВС України в АР Крим є ОСОБА_3 .

Автомобілем Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 керував позивач по справі ОСОБА_1 , на відповідній правовій підставі за наявністю документів, визначених п. 2.1. (а,б,ґ) Правил дорожнього руху, а саме, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на даний транспортний засіб.

Вказаний автомобіль знаходиться тривалий час у його володінні, користуванні зберіганні. Колишнім Власником передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і з того часу, титульний власник ОСОБА_3 , не цікавиться автомобілем. Всі витрати по утриманню, страхуванню та ремонту транспортного засобу позивач несе безпосередньо самостійно.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Згідно ч. 1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право володіння. Під поняттям "власник" транспортного засобу слід розуміти, в чиєму реальному володінні знаходиться джерело, тобто хто безпосередньо його експлуатує або зберігає.

Як роз`яснено у п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статей 386,395,396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (постанова Верховного Суду України від 11.10.2017 р. у спразі 12 55цс 17).

Встановивши, що позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд дійшов висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Згідно висновку експертно автотоварозначого дослідження № АВє-11 від 22.01.2019року, за Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. наявного в матеріалах даної справи становить: - ринкова вартість автомобіля Volkswagen Golf, V- код WVWZZZ1HZPW186110, 1993р.в., н/з НОМЕР_2 в цінах на дату пошкодження 02.01.2019 р. становить 56 064,10 грн.; вартість відновлювального ремонту складає 208 462,87 грн. вартість матеріального збитку внаслідок ДТП 02.01.2019р. визначається рівною ринкової вартості на момент пошкодження і складає 56 064,10 грн.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність вини відповідача ОСОБА_2 , в скоєнні ДТП, яка відбулася 02.01.2019 року. Такі висновки суду підтверджуються постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2019 року у справі №766/323/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст.124 КУпАП, стосовно дій ОСОБА_2 , у порушенні Правил дорожнього руху, що вони мали місце та вчинені ним.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за винних дій ОСОБА_2 , автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є витрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України: законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон № 1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-IV (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі дійшла правових висновків, відповідно до яких у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному спорі про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право позивача ОСОБА_1 , як потерпілої особи, на відшкодування завданих збитків реалізовується ним на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи та до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів» встановлено: у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до положень п.п. 1 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з собою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідачем ПАТ СГ «ТАС» було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування внаслідок ДТП в зв`язку з тим, що позивач не є власником транспортного засобу Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 . Однак така відмова про те що позивач не є власником транспортного засобу суперечить вимогам закону України, про що також зазначено в постанові Верховного суду України від 11.10.2017 р. за №6-1365цс17.

Крім того, Страхова вважає що автомобіль позивача є фізично знищеним відповідно до ст. 30 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ": «Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, тому заявлене позивачем стягнення на суму 56064,10 грн. є безпідставним.

Відновлювальний ремонт - це сукупність заходів, необхідних для відновлення речі, із залученням оплатної людської праці або без такої (самостійне здійснення ремонтних робіт), закупівля витратних матеріалів та/або запчастин.

Матеріальні збитки, означає знецінення речі унаслідок її пошкодження та включає витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення речі (відшкодування збитків).

Економічна доцільність ремонту КТЗ - принцип оцінки, який передбачає, що відновлювальний ремонт КТЗ є доцільним лише за умови, що вартість відновлювального ремонту КТЗ підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її.

Згідно ст. 30 Закону України №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Положеннями ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, з ПАТ «СГ «ТАС» підлягає стягненню матеріальна шкода спричинена майну в сумі 56 064,10 грн.

Розглядаючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 , відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, суд керується наступним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено на рахунок Херсонської ТПП за проведення авто товарознавчої експертизи автомобіля Volkswagen Golf, н/з НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в результаті ДТП кошти в розмірі 1984,00 грн.

Положеннями ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року визначений порядок дій страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Так, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Однак враховуючи ті обставини, що позивачем такої вимоги до страхової компанії не заявлено, тому суд не може вийти за межі позовних вимог та в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір за позовні вимоги в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного,ст.ст.13,22,625,1166,1187,1194ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 4-13, 141, 258-259,263-265ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» » на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 загальну суму 56128,30 грн., з якої 56064,10 грн., страхове відшкодування, 64,20 грн., витрати на поштову кореспонденцію.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 витрати на поштову кореспонденцію в сумі 38,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» » , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 витрати по сплаті судового збору по 384,20 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В.Прохоренко