Справа № 143/86/20
Провадження № 22-ц/801/1350/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 рокуСправа № 143/86/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 15 травня 2020 року у м. Погребищі суддею цього суду Бойко А. В., зі складанням його повного тексту 19 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, мотивуючи його тим, що 14 січня 2005 року відповідач призначений на посаду монтера колії у виробничому підрозділі Козятинська дистанція колії АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Південно-західна залізниця», 13 грудня 2013 року переведений на посаду бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд 5 розряду 16 околотка 5 виробничої дільниці, а з 12 серпня 2019 року за його згодою - тимчасово виконуючим обов`язки шляхового майстра 16 околотка 5 виробничої дільниці на час відсутності ОСОБА_2 .

З метою збереження майна виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» 22 червня 2018 року з відповідачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого він прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Відповідно до наказу № 455 від 06 вересня 2019 року «Про проведення позачергової інвентаризації» у період з 06 вересня 2019 року по 16 вересня 2019 року проведено позачергову суцільну інвентаризацію матеріальних цінностей, малоцінних необоротних матеріальних активів та матеріалів на відповідальному збереженні по 16 околотку станом на 06 вересня 2019 року.

За результатами проведеної інвентаризації встановлено нестачі: брухту сталевого 3 видів в кількості 19390,0 кг, брухту сталевого вид 500 в кількості 0,978 кг, дроту діаметром 0,6 мм в кількості 54 кг та дроту діаметром 6,5 мм в кількості 33,93 кг, та, як наслідок, згідно акту оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання, збитки складають 95566,01 грн.

Згідно з інвентаризаційним описом № 16 від 11 жовтня 2018 року матеріальні цінності, які складають нестачу, знаходились під звітністю шляхового майстра 16 околоту ОСОБА_2 , який, відповідно до акту приймання-передачі від 12 серпня 2019 року, матеріальні цінності, необоротні матеріальні активи та матеріали, які перебували на його відповідальному збереженні, передав відповідачу в присутності начальника дільниці.

У п. 4.2 посадової інструкції відповідача та у п. 9.3 посадової інструкції шляхового майстра, обов`язки якого він неодноразово виконував, зазначено, що особа несе відповідальність за схоронність матеріалів, інструменту, машин і механізмів, паливно-мастильних матеріалів.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач прийняв під звіт матеріальні цінності, нестачу яких виявлено під час інвентаризації 06 - 09 вересня 2019 року, був ознайомлений з наказом про її проведення та був присутнім під час її проведення, проте збитків у добровільному порядку не відшкодував, АТ «Українська залізниця» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства матеріальну шкоду в розмірі 95566,01 грн.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

Статтею 131 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоди.

Згідно зі ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконання трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, коли відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Повна матеріальна відповідальність настає, зокрема, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

За змістом ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року №1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України.

Перелік посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24 (тут і далі - Перелік №447/24).

Системний аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вичерпний перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, визначений Переліком №447/24 і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з Переліком № 447/24 до робіт, що мають виконуватись працівниками з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відносяться роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року N 146/06/186-88, зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки.

Отже, сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП.

З матеріалів справи вбачається, що за твердженнями позивача, що не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 14 січня 2005 року прийнятий до виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Південно-західна залізниця» на посаду монтера (а. с. 7).

На підставі наказу начальника відокремленого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» № 1043/ос від 13 грудня 2013 року ОСОБА_1 16 грудня 2013 року переведений на посаду бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд 5 розряду 16 околотка 5 виробничої дільниці (а. с. 10).

У посадовій інструкції бригадира (звільненого) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_1 , затвердженій 15 лютого 2018 року начальником підрозділу Старушком О. В., визначено перелік посадових (трудових) обов`язків працівника, зокрема зберігання інструменту суворого обліку, проте у ньому відсутні такі посадові (трудові) обов`язки як роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах (а. с. 27-30).

У п. 4.2 вказаної посадової інструкції визначено, що ОСОБА_1 несе відповідальність за схоронність матеріалів, інструменту, машин і механізмів, паливно-мастильних матеріалів по своїй бригаді.

22 червня 2018 року, з метою збереження матеріальних цінностей, що належать відокремленому підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця», начальником, який іменується Адміністрація, виступаючи від імені підприємства, укладено з ОСОБА_1 , який іменується працівник, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 15), відповідно до п. 1 якого працівник, працівник, що обіймає посаду в.о. шляхового майстра, безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереженості ввірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей, і у зв`язку з викладеним зобов`язується: а) дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоди; б) своєчасно повідомляти адміністрації підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереженості ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Згідно з п. 2 вказаного договору адміністрація зобов`язується: а) створити працівнику умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повної збереженості ввірених йому матеріальних цінностей; б) ознайомлювати з чинним законодавством про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, а також з чинними інструкціями, нормативами та правилами зберігання, приймання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей; в) проводити у встановленому порядку інвентаризацію цінностей.

У п. 3 договору визначено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереженості ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, і її відшкодування провадяться відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 4 договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини.

Наказом начальника виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Старушка О. В. від 25 червня 2018 року № 547/ос «Про тимчасове замісництво» на ОСОБА_1 , бригадира колії 16 околотка 5 виробничої дільниці, за його згодою, з звільненням його від виконання обов`язків обумовлених трудовим договором, покладено виконання функціональних обов`язків шляхового майстра 16 околотка ОСОБА_2 на час його відсутності в зв`язку з лікарняним з 25 червня 2018 року з оплатою праці по виконуваній роботі (а. с. 12).

Наказом начальника виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Старушка О. В. від 12 серпня 2019 року № 628/ос «Про тимчасове замісництво» з 12 серпня 2019 року на ОСОБА_1 , бригадира колії 16 околотка 5 виробничої дільниці, за його згодою, з звільненням його від виконання обов`язків обумовлених трудовим договором, покладено виконання функціональних обов`язків шляхового майстра 16 околотка ОСОБА_2 на час його відсутності в зв`язку з лікарняним з 12 серпня 2019 року з оплатою праці по виконуваній роботі (а. с. 14).

Згідно із актом приймання - передачі від 12 серпня 2019 року матеріальні цінності, малоцінні необоротні матеріальні активи та матеріали, які перебували на відповідальному збереженні шляхового майстра 16 околотка ОСОБА_2 , були передані останнім ОСОБА_1 в присутності начальника дільниці Талалая С.І. (а. с. 18-19).

У посадовій інструкції шляхового майстра виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця», затвердженої 01 грудня 2015 року начальником підрозділу Старушком О. В. , не передбачено таких посадових (трудових) обов`язків як роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах, а передбачено схоронність матеріалів, інструменту, машин і механізмів, паливно-мастильних матеріалів на своєму околодку (а. с. 31-34).

Пунктом 9.3 вказаної посадової інструкції передбачено відповідальність шляхового майстра за схоронність матеріалів, інструменту, машин і механізмів паливно-мастильних матеріалів на своєму околодку.

Доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з посадовою інструкцією шляхового майстра виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця», затвердженою 01 грудня 2015 року начальником підрозділу Старушком О. В., матеріали справи не містять.

Відповідно до наказу начальника виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Старушка О. В. від 06 вересня 2019 року № 455 від «Про проведення позачергової інвентаризації» створено комісію для проведення позачергової інвентаризації по 16 околотку, якій доручено провести суцільну інвентаризацію матеріальних цінностей, малоцінних необоротних матеріальних активів та матеріалів на відповідальному збереженні по 16 околотку станом на 06 вересня 2019 року (а. с. 20).

На підставі вказаного наказу у період з 06 вересня 2019 року по 16 вересня 2019 року проведено позачергову суцільну інвентаризацію матеріальних цінностей, малоцінних необоротних матеріальних активів та матеріалів на відповідальному збереженні по 16 околотку станом на 06 вересня 2019 року та складено інвентаризаційний опис товарно - матеріальних цінностей №1 від 16 вересня 2019 року (а. с. 21-22).

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 надав пояснення про те, що з 12 серпня 2019 року він виконував обов`язки шляхового майстра 16 околотку на час перебування ОСОБА_2 на лікарняному. Він підписав акт прийому-передачі матеріалів без проведення інвентаризації. ОСОБА_2 після закінчення лікарняного на роботу не вийшов, а лише залишив заяву про звільнення з 02 вересня 2019 року. Наказом начальника дистанції була призначена позачергова інвентаризація, за результатами якої встановлено факт нестачі матеріалів. До цієї нестачі він ніякого відношення не має (а. с. 26).

На підставі викладених вище норм матеріального права, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач за характером своїх трудових обов`язків на момент укладання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність не виконував роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах, отже він не належить до категорії працівників, з якими, згідно зі статтею 135-1 КЗпП України, може бути укладений такий договір.

За таких обставин, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 червня 2018 року не може бути підставою для настання матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки такий укладається лише із працівниками визначених категорій, а сам факт його укладення не є підставою для повної матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності обставин, передбачених ст. 130 КЗпП України, завдання ОСОБА_1 прямої дійсної шкоди, зокрема, не зазначено за яких обставин було втрачено майно, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями, неналежним виконанням трудових обов`язків та втратою майна, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної підприємству та незаконність відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета

Текст постанови виготовлено 27 серпня 2020 року.