Номер провадження 2/754/2944/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Таран Н.Г.

за участю секретаря - Раєвського П.А.,

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Вказаний позов представник позивача мотивував тим, що АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві та надав усі документи, які свідчать про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, відповідач протиправно відмовив позивачу у знятті з реєстрації третіх осіб, вказуючи на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та те, що всі спірні майнові питання вирішує суд. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві про зняття з реєстрації третіх осіб. Зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві здійснити дії щодо зняття з реєстрації тритії осіб по справі.

Ухвалою судді від 14.11.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.12.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому остання вказувала на те, що Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві та вважає їх безпідставними, зважаючи на те, що представником позивача не подавались заяви про зняття з реєстр рації третіх осіб, у зв`язку з чим рішення про відмову в знятті з реєстрації місця проживання щодо цих осіб відповідачем не приймалось. Позивачем при поданні документів до заяви про зняття з реєстрації ОСОБА_1 не було надано рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено питання про позбавлення вказаної особи права користування житловим приміщенням чи позбавлення права власності на житлове приміщення чи інше, оскільки право власності на вищевказану квартиру набуто АТ «Укрсоцбанк». Крім того, матеріали справи містять відомості про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 саме за АТ «Укрсоцбанк». В той же час позивачем не надано суду доказів державної реєстрації права власності на вищезгадану квартиру за позивачем - АТ «Альфа-Банк».

30.01.2020 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив, відповідно до змісту якого вбачається, що останній просить суд залишити позов без задоволення. Крім того, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора КП «Світоч» Урупа А.Ф., ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання дій незаконними, скасування рішення з незаконного переоформлення квартири.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином у встановленому законодавством порядку.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання, де останній просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає до задоволення, зважаючи на наступні обставини.

Ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Як вбачається з матеріалів справи 06.03.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №10-29/3080 від 06.03.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 143500,00 дол. США.

В якості забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 , як «Іпотекодавець» передала в іпотеку: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2015 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №10-29/3080 від 06.03.2007 року в розмірі 198739,05 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 4 117 873,12 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 22.01.2019 року державним реєстратором: КП «Світоч» Урупою А.Ф. внесений запис про право власності АТ «Уксоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що станом на 26.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно рішення №5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT Укрсоцбанк», з 15 жовтня 2019 року є Акціонерне Товариство «Альфа-Банк».

Представник АТ «Альфа-Банк» 04.03.2019 року звертався до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві) із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , однак, останньому у знятті з реєстрації місця проживання було відмовлено на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 1Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

У розумінні статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття особи з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року по справі № 336/1773/17.

Відтак, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права вотування житловим приміщенням; про виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою.

Натомість, позивачем при поданні документів до заяви про зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не було надано рішення суду, що набрало законної сили, яким вирішено питання про позбавлення вказаної особи права користування житловим приміщенням чи позбавлення права власності на житлове приміщення чи інше, оскільки, право власності на вищевказану квартиру набуто АТ «Укрсоцбанк» в позасудовому порядку.

Більше того, як вбачається з Інформації № 154125658 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є АТ «Укрсоцбанк», в той же час згідно Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником вищевказаної квартири значиться ОСОБА_2 .

З даним позовом до суду звернувся АТ «Альфа-Банк», який, як вбачається з документів, доданих до позову, є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Матеріали справи містять відомості про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 саме за АТ «Укрсоцбанк». При цьому доказів того, що державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру проведена за АТ «Альфа-Банк» матеріали справи не містять.

Крім того, необхідно зазначити, що представник АТ «Укрсоцбанк» звертався до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на що отримав відмову. В той же час, заяв від представників АТ «Укрсоцбанк» чи АТ «Альфа-Банк» про зняття з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до відповідача не надходило, а тому і рішення про відмову в знятті з реєстрації місця щодо цих осіб відповідачем не приймалось.

Відтак, матеріали справи не містять і не можуть містити доказів таких звернень та відмов по ним. Більше того, твердження позивача в цій частині спростовуються службовою запискою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб районної в м. Києві державної адміністрації Борецької Г.А. від 11.12.2019 року №102/30/5176.

Згідно ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання вчинити дії є необґрунтованою належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

При цьому, розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 15, 391 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, Постанови Верховного Суду від 14 травня 2020 року по справі № 336/1773/17, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Таран