Справа № 438/626/19 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/434/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області, Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради Львівської області, про визнання особи безвісно відсутньою,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підбуж Дрогобицького району Львівської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім з 01 лютого 2017 року.

Рішення суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази намагання заявника ОСОБА_1 розшукати ОСОБА_2 , зокрема, шляхом оголошення його в розшук, подання заяви, повідомлення про зникнення особи до органів внутрішніх справ.

Звертає увагу, що за інформацією Бориславської ДПІ Дрогобицького ГУ ДФС у Львівській області, 30.01.2019 року подано звітність за СПД - ФО ОСОБА_2 за 2018 рік, що підтверджує факт ведення ним господарської діяльності.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08.09.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 18.09.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а у разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року (ч.2 ст.43 ЦК).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак, встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростований характер.

Отже, норма частини першої статті 43 ЦК України передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Згідно з ч.3 ст.43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, зокрема, статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Підбуж Дрогобицького району Львівської області, адресою місця постійного його проживання є: АДРЕСА_1 (а.с.16-17) - у квартирі, співласником якої він є (а.с.19) .

Заявник ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.09.1995 року, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 03 грудня 2013 року (а.с.7-8).

У шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10-12).

З 13.04.2006 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець. Вид діяльності - роздрібна торгівля м`ясом та м`ясними продуктами. Місце здійснення діяльності - АДРЕСА_2 (а.с.26-27).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживав разом з батьками за місцем своєї реєстрації.

Періодично їздив на роботу в Російську Федерацію в м.Москва.

Востаннє батьки з ним спілкувались у січні 2017 року, з того часу жодних відомостей про його місце перебування немає.

Батьки подавали його в розшук через телепередачу «Жди меня» (а.с.28-29), але жодних відомостей у них теж немає.

Наведене підтверджено як письмовими доказами, так і показаннями свідків.

Окрім того, ОСОБА_5 - рідна сестра ОСОБА_2 пояснила, що вона сплачувала податки за свого брата, на підтвердження чого надала виписки по рахунку та квитанції (а.с.30-51).

Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім заявнику необхідне для одержання їхнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пенсії по втраті годувальника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів у сукупності достатньо для того, щоб визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не було оголошено в розшук, колегія суддів відхиляє, оскільки останнє місце його перебування (без реєстрації) та місце тимчасової роботи, за відсутності даних про офіційне працевлаштування, було за межами України - в Росії, і воно заявнику невідоме.

Таким чином, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення справи, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, і немає підстав для висновків про допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.