Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1526/20 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/1526/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ - Маркет" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ Маркет» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6979 грн. 44 коп.

В обґрунтування вимог зазначила, що в період з 21 листопада 2019 по 28 січня 2020 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді продавця консультанта. 28 січня 2020 року була звільнена з роботи за згодою сторін. Проте, на день звільнення відповідач не виплатив всіх сум, що їй належали на підставі листків непрацездатності, а здійснив повний розрахунок лише 21 лютого 2020 року.

Посилаючись на те, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не здійснив своєчасну виплату всіх сум, належних їй при звільненні, просила задовольнити її позов.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про задоволення позовних вимог.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що з 6 січня по 15 січня 2020 року, а також з 16 січня по 24 січня 2020 року перебувала на лікуванні та приступила до роботи 25 січня 2020 року. Цього ж дня вона передала листки непрацездатності безпосередньому керівнику. За таких обставин відповідач мав можливість та зобов`язаний був виплатити кошти за час тимчасової непрацездатності у день звільнення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ТОВ «АТБ - Маркет» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що всі виплати, які належали позивачці, були виплачені підприємством в день її звільнення, а саме 28 січня 2020 року, що підтверджується розрахунковим листом за січень 2020 року, платіжним дорученням, витягом з наказу №17-кк від 28 січня 2020 року. Виплати за листками непрацездатності були здійснені 21 лютого 2020 року, оскільки ОСОБА_1 надала листки непрацездатності лише після звільнення, що підтверджується відповідними відмітками на цих документах.

В судовому засіданні представник відповідача не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ТОВ «АТБ-Маркет», колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №203к від 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду продавця-консультанта ТОВ « АТБ-Маркет».

Долучені до матеріалів справи листки непрацездатності свідчать про те, що з 6 січня по 8 січня 2020 року, з 9 січня по 11 січня 2020 року, з 12 січня по 15 січня 2020 року, а також з 16 січня по 24 січня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні.

Наказом №17к від 28 січня 2020 року позивачку звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. Цього ж дня їй була виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 11923 грн. 19 коп.

Із наданих ОСОБА_1 листків непрацездатності вбачається, що вони були підписані уповноваженою особою (інспектором) ТОВ « АТБ-Маркет» 13 лютого та 19 лютого 2020 року.

Згідно з протоколом засідання комісії із соціального страхування №05/02 від 21 лютого 2020 було прийнято рішення про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 .

Кошти в рахунок оплати за час тимчасової непрацездатності були виплачені відповідачем 21 лютого 2020 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав можливості в день звільнення позивачки виплатити належні їй суми за листками непрацездатності, оскільки він повинен був вчинити певні дії для здійснення їх оплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, підставою настання відповідальності за ст. 117 КЗпП України є вина власника або уповноваженого ним органу.

Вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні, суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини відповідної установи.

Згідно п.1, 2 ч. 2 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застраховані особи зобов`язані: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону, своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Згідно з ч.3 ст. 30 вказаного Закону рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 32 цього Закону також передбачено, що документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Таким чином, для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності роботодавець повинен вчинити певні дії у порядку та строки, визначені законодавством.

Враховуючи ту обставину, що позивачка до 24 січня 2020 року перебувала на лікуванні, а 28 січня 2020 року трудові правовідносини між сторонами були припинені, відповідач не мав об`єктивної можливості виплатити кошти за час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у день її звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: