КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 127 990,39 грн. за кредитним договором № б/н від 22.06.2011, з яких: 6 094,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 121 896,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.06.2011 по 30.04.2018.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 22.06.2011 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення умов Договору та положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 31.05.2019 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 127 990,39 грн. за кредитним договором № б/н від 22.06.2011, з яких: 6 094,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 121 896,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.06.2011 по 30.04.2018 (а.с. 2-4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2019 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 56-57 зв.).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що наданий кредитний договір є договором приєднання, в якому умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Крім того, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 634, 1054 ЦК України (а.с. 59-64).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та не надано суду відповідних доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем такої картки, не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, тип картки, дату вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Також позивачем не було надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується..

Але погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не можна, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2011 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку.

На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 500,00 грн., який було збільшено до 6 600,00 грн.

Факт видачі картки та встановлення кредитного ліміту зафіксовано в анкеті-заяві.

Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомата, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору.

ОСОБА_1 також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с. 9).

Підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру процентної ставки у пільговому періоді - 0,01% річних, базової процентної ставки - 2,5% в місяць та процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту - 3,75% в місяць, порядку їх нарахування, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені та штрафу (а. с. 9).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оспорював умови кредитування.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 094,20 грн., яка підтверджується матеріалами справи і не оспорювалась відповідачем.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобо`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки сторонами було погоджено умови кредитування щодо нарахування та сплати відсотків, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованість по процентам за користування кредиту.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині 4 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Аналогічні умови зазначено в п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою укладеного між сторонами у справі кредитного договору.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становив станом на 23.06.2011 - 30%, 01.09.2014 - 34,8%, 01.04.2015 - 43,2% (а.с. 5-7).

Проте, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України та п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, про письмове повідомлення відповідача щодо зміни процентної ставки матеріали справи не містять і таких не надано апелянтом.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не дотримано порядку збільшення процентної ставки відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентах, що нараховані лише за період з 22.06.2011 по 29.08.2014 у розмірі 335,29 грн. (а.с. 6).

Відтак, всього на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 6 429,49 грн., з яких 6 094,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 335,29 грн. - заборгованість за процентами.

Враховуючи вищевикладене, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2019 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 96,43 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 144,65 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 241,08 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити часитково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в сумі 6 429,49 грн., з яких: 6 094 (шість тисяч дев`яносто чотири),20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 335,29 (триста тридцять п`ять),29 грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 96,43 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 144,65 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 241,08 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк