Справа № 236/4594/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на 1/2 частку земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на 1/2 частку земельну ділянку в порядку спадкування(а.с.4-8).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі(а.с.64).

Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 75-76).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Лиман, Донецької області, померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.05.2015, актовий запис № 311(а.с.11).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з:

ј частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0760 га, кадастровий номер :01:011:0393, призначену для будівництва та обслуговування, господарських будівель та споруд і розташовану по АДРЕСА_1 . Ѕ частка земельної ділянки належала померлій на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 23.12.2013 року №15164594 Реєстраційною службою Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.12.2012 року за №3992350; 1/4 частки житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. 23.11.2012 року за реєстровим №3906 і зареєстрованого в КП БТІ м. Слов`янськ 10.12.2012 року за № 33716505(а.с.19-21, 29-33).

Крім того власником 3/4 часток зазначеного житлового будинку є позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Краснолииманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. 23.11.2012 року за реєстровим № 3909 і зареєстрованого КП БТІ м. Слов`янськ 10.12.2012 року за № 33716505 і Ѕ частки зазначеної земельної ділянки та свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 23.12.2013 року №15164594 Реєстраційною службою Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.12.2012 року за №39923509а.с.24-28,30).

Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

За життя 28.04.2019 ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до змісту якого, все майно, яке належало на час смерті заповідала своїй донці- позивачу по справі ОСОБА_1 Заповіт посвідчений 20.04.2009 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., за реєстровим № 1644, на теперішній час не змінений та не скасований, що підтверджується повідомленням Лимаської державної нотаріальної контори від 26.12.2019(а.с.67).

Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На теперішній час, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України прийняла спадщину, що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 26.12.2019(а.с.67).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 01.11.2012 було встановлено факт реєстрації шлюбу між матір`ю позивача ОСОБА_2 , та батьком позивача, ОСОБА_3 (а.с.16).

29.08.2018 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №2610 на 1/4 частку вищезазначеного будинку (право зареєстроване тим же державним нотаріусом 29.08.2018, номер запису про право власності 27681242(а.с.22-23). Тобто позивач стала власником зазначеного будинку в цілій частці.

Однак постановою від 29.08.2018 державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на ј частку земельної ділянки було відмовлено з тих підстав, що житловий будинок на вищевказаній земельній ділянці належав ОСОБА_2 в 1/4 частці, а земельна ділянка в порушення ч.4 ст.120 Земельного кодексу України в 1/2 частці(а.с. 54-55).

Так, як вже зазначалося вище позивач є власником вже цілої частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак на час передачі у власність вищезазначеної земельної ділянки у 2013 році позивач вже був власником 3/4 часток житлового будинку, а мати позивача, спадкодавець ОСОБА_2 - 1/4 частки будинку.

Вищевказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно було видане на підставі рішення Краснолиманської міської ради від 10.10.2013 №6/25-2558 (в Ѕ частці кожному)(а.с.34).

09.01.2019 позивач ОСОБА_1 , звернулася у виконком Лиманської міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на ѕ частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0760 га. Однак рішенням державного реєстратора № 45028626 від 14.01.2019 позивачу було відмовлено в державній реєстрації права власності на ѕ частки, так як встановлено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами (позивачу та спадкодавцю по Ѕ частці земельної ділянки).

Отже, на теперішній час позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне по закону нерухоме майно, 1/2 частку земельної ділянки, у зв`язку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання такого права.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

У відповідності до ч.4 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час належить позивачу, а раніше належав і спадкодавцю, тому і право на земельну ділянку повинно було визначатися пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів про право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорі оренди землі, затверджено Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, зі змінами і доповненнями, виправлення в державному акті не допускається.

До 01.01.2013 основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01.01.2013 нова редакція Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Також з 01.01.2013 набув чинності Закон України "Про державний земельний кадастр", відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можливо й витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.

Так у Витязі з Державного земельного кадастру НВ-018 про земельну ділянку також зазначено 2 власників в Ѕ частці кожен(а.с.31-33).

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна дієздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Тобто звернутися до органу, який видав правовстановлюючий документ, для виправлення помилки та внесення змін ОСОБА_2 вже позбавлена можливості так як померла.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю та інше майно, у тому числі і шляхом визнання права власності на нього.

Статтею 1225 ч.1, ч.2 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку земельну ділянку в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 25, 316, 328 ЦК України, ст. 120 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на 1/2 частку земельну ділянку в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з:

1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0760га, кадастровий номер :01:011:0393, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 10.02.2020.

Суддя -