РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/1151/20

Провадження № 22-ц/4815/1047/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Крилової О.Л. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2020 року, ухвалене в складі судді Слободянюка Б.К., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі №572/1151/20 ,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.03.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання відповідач не виконала в зв`язку з чим станом на 24.03.2020 року становить 36592,51 грн. та складається з: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 20640,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 8588,44грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 5382,56 грн. нарахована пеня; 250 грн. штраф (фіксована частина); 1730,60 грн. штраф (процентна складова).

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 36592,51 грн відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Укладений договір є договором приєднання.

Судом не врахована підписана відповідачем анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», в якій визначена базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше суми заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язань за договором.

Суд не взяв до уваги те, що використання відповідачем кредитних коштів і погашення заборгованості свідчать про його згоду з умовами кредитування та визнання заборгованості за кредитом. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржується, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту не надано.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що згідно заяви б/н від 26.03.2008 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку з лімітом 800 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг . Базова процентна ставка 36% річних.

У даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також, 26.03.2008 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої базова процентна ставка в місяць становить 3% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше суми заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення зобов`язань за договором.

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відповідач ознайомлена з фінансовими умовами кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом у зазначеній довідці.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, який позичальником не підписані.

Встановлений кредитний ліміт у розмірі 800 грн., який неодноразово змінювався, а 02.10.2011 року Банк визначив кредитний ліміт: 8000 грн., що стверджується довідкою про зміну умов кредитування по картковому рахунку НОМЕР_1 (а.с. 29).

Крім того, кредитна картка № НОМЕР_1 від 26.03.2008р. була перевипущена кілька разів. (а.с. 30).

Відповідно до поданого банком розрахунку у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 24.03.2020 року становить 36592,51 грн. та складається з: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 20640,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 8588,44грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 5382,56 грн. нарахована пеня; 250 грн. штраф (фіксована частина); 1730,60 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Убачається, що до позовної заяви позивачем додана анкета-заява, та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які містять підпис позичальника.

Отже, підписавши анкетк-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», позичальник та банк обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05.11.2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 10000 грн.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що проценти нараховувалися за збільшеною процентною ставкою (43,20% на рік), що не відповідає умовам кредитування. Такі проценти за договором погашалися за рахунок тіла кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20640,91 грн.

Однак, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідач (кредитний ліміт встановлено на рівні - 10000 грн). При цьому, жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Заявником не спростовано, що розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн не відповідає дійсності.

Банк пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором просив, крім простроченого тіла кредиту, стягнути, зокрема, пеню, штрафи та заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Отже, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Крім того в анкеті-заяві не зазначені умови та порядок нарахування та сплати процентів від простроченої суми заборгованості згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь банку штрафів за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобов`язань, апеляційний суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, в результаті чого виникла заборгованість, яка складається із тіла кредиту (кредитний ліміт) і штрафу (процентна складова) від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та підлягає стягненню на користь позивача.

Заборгованість за відсотками та комісією відсутня відповідно до наданих суду розрахунків.

Як встановлено судом, відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 10000 грн. Відповідно штраф становить 250 грн. фіксована частина та процентна складова - 500 грн. (10000 грн. х 5%).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд зробив висновок про часткове задоволення на 29,37 % вимог апеляційної скарги та ухвалення нового рішення, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції 2102,00 грн, а також відповідачем у суді апеляційної інстанцій у розмірі 3153,00 грн підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1543,10 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Крилової О.Л. задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., штраф 250 грн. (фіксована частина) та - 500,00 грн (процентна складова), всього 10 750,00 грн. (десять тисяч сімсот п`ятдесят грн) та судовий збір в розмірі 1543,10 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2020 року.

Головуючий :

Судді :