КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/25717/17 Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/818/2020 Головуючий: Гаращенко Д. Р.

10 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «СБЕРБАНК» ( далі - ПАТ «СБЕРБАНК», правонаступником якого є АТ «СБЕРБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СБЕРБАНК» заборгованість в сумі 99482,74 грн. та судові витрати по справі в сумі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПАТ «СБЕРБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір від 08.09.2016 р., відповідно до якого банк надав, відповідачу кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 67261,39 під 39 % річних.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору, відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, визначені кредитним договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобов`язання за кредитним договором, та повернути Позивачу кредит на умовах та в строки (терміни), визначені кредитним договором.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно 08 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1785,47 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту 07.09.2021 року.

Банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, надав відповідачу кредитні кошти. В той же час, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач кредитні кошти не повертає та не сплачує проценти нараховані за користування кредитом.

Згідно п. 8.3 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, а також інші права передбачені законодавством України або цим договором.

Пунктом 8.4 кредитного договору передбачено, що у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний у письмовій формі повідомити про це позичальника.

02.10.2017 року така вимога була направлена позичальнику та повернулася відправнику в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.10.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20.11.017 р. сума простроченої заборгованості становить 99482,74, яка складається з: заборгованості за кредитом - 66099,1 грн.; процентів за користування кредитом - 23051,57 грн.; пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 3405,26 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 6446,81 грн.; штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту-480,00 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 07 травня 2018 року позов ПАТ «Сбербанк» задоволено.

04 лютого 2019 року, ОСОБА_1 , подав заяву про перегляд заочного рішення від 02 травня 2018 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року, заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції від 07 травня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення є незаконним, таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Просив скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.05.2018 року по справі № 25717/17 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з урахуванням правової позиції викладеної в мотивувальній частині апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції порушено право на доступ до правосуддя, зокрема право заявити зустрічний позов в порядку порушення позивачем Закону України «Про захист прав споживачів», подати письмовий відзив на позовну заяву.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема положення ст. 376 ЦПК України, позивачем не зазначено ціни позову, до матеріалів позовної заяви долучені копії письмових доказів, які не засвідчені належним чином.

Апелянт звернув увагу, що позивач в порушення вимог ст. 611 ЦК України нараховував відсотки, пеню та штрафи за кредитним договором після направлення вимоги про дострокове припинення кредиту.

04.10.2017 року позивачем була направлене повідомлення-вимога про дострокове припинення кредитного договору. Апелянт вважає, що саме з цієї дати кредитний договір припинив свою дію.

В підтвердження своєї позиції посилається на висновки викладені в постанові Касаційного Цивільного Суду від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №14-318цс18, № 14-10цс18, № 14/154цс18.

Апелянт зазначив, що надані позивачем розрахунки не відповідають дійсності враховуючи, що в них не відображені оплати здійснені відповідачем за лютий - серпень 2016 року.

03.01.2020 року представник АТ «СБЕРБАНК» адвокат Лаєнко П. П. подав заперечення на апеляційну скаргу.

Зазначило, що доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Представник позивача звертає увагу на те, що при подачі позовної заяви вказано ціну позову, усі додані документи до позовної заяви прошиті, пронумеровані та скріплені підписами (печаткою) повноважної особи.

Представник позивача зазначив, що лист-вимога надсилався відповідачу 02.10.2017 року, проте, лист повернувся за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до умов п. 8.5. кредитного договору позичальник у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, яка вказана в такій вимозі, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку в строк не пізніше 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу банку.

Представник позивача звертає увагу, що сторонами було погоджено усі умови договору та погоджено дату з якої починається відлік тридцяти денного строку, дата отримання відповідачем вимоги про повернення кредиту, тому судом не може бути застосовано до даних правовідносин ст. 611 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів представник позивача посилається на висновки постанови Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц.

Представник позивача заперечує проти доводів апелянта щодо сплати ним заборгованості в період з лютого- серпень 2016 року, як на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість у відповідача виникла з грудня 2016 року, що не спростовується наданими відповідачем квитанціями за лютий - серпень 2016 року.

Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

02 січня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява згідно з якою він повідомив суд про те, що йому зателефонували представники ТОВ Creditexpress Ukraine LLC e-mail info@ Creditexpress.ua та повідомили про те, що ПАТ «Сбербанк» продав боргові зобов`язання за договором факторингу ТОВ Creditexpress Ukraine LLC e-mail info@ Creditexpress.ua.

Просив суд залучити до участі у справі ТОВ Creditexpress Ukraine LLC e-mail info@ Creditexpress.ua.

Листом Київського апеляційного суду від 08.01.2020 ПАТ «Сбербанк» було повідомлено про дану обставину, та запропоновано висловити свою думку.

16 січня 2020 року від АТ «Сбербанк» до Київського апеляційного суду надійшла заява з повідомленням про те, що 19.12.2019 року між АТ «Сбербанк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 475/БД06-2/19, відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитним договором №57237-ФО/2016/79 від 08.09.2016 року на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА».

Просило залучити до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.01.2020 року заяви ОСОБА_1 та представника Акціонерного товариства «Сбербанк» Лаєнка П.П. про залучення правонаступників у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2016 року між ПАТ «СБЕРБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 67261,39 грн. під 39 % річних.

Умови кредитного договору відповідачем не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом сума простроченої заборгованості становить 99482,74 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 66099,1 грн.; процентів за користування кредитом - 23051,57 грн.; пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 3405,26 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 6446,81 грн.; штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту - 480,00 грн.

Вивчаючи матеріали справи колегія суддів встановила, що відповідно до умов кредитного договору від 08.09.2016 року позичальник зобов`язався щомісячно 08 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1785,47 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту 07.09.2021 року (а.с.10-13).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, відповідач припинив виконувати умови договору починаючи з 08 грудня 2016 року до 19.11.2017 року (а.с.5).

З позовом до суду Банк звернувся 07.12.2017 року (а.с.2-3)

Досліджуючи матеріали справи колегія суддів встановила, що 04.10.2017 року Банком направлявся відповідачу лист на зворотному повідомленні зазначено, що конверт повернуто відправнику із відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача». Колегія суддів встановила, що відправником не зазначено індекс адреси утримувача, що є обов`язковою умовою при оформленні поштових відправлено (а.с. 180).

Колегією суддів встановлено та не заперечується сторонами, що відповідним листом від 04.10.2017 року надсилалось повідомлення - вимога позичальнику щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, проте не була отримана адресатом (а.с. 23,24).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що, відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Позивач власні зобов`язання по кредитному договору щодо не виконав, на що є підтвердження в довідці по рахунку відповідача.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язань. Штрафом є неустойка,що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка,що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних правовідносин та обов`язків, зокрема,є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається,якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розрахунок загальної суми заборгованості по договору наданий суду і відповідає вимогам закону.

Відповідно до наявних документів в матеріалах справи, суд першої інстанції повідомляв відповідача про відкриття провадження у справі та розгляд справи за адресою вказаною Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві (а.с. 27).

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено право на доступ до правосуддя, зокрема право заявити зустрічний позов в порядку порушення позивачем Закону України «Про захист прав споживачів», подати письмовий відзив на позовну заяву враховуючи, що судом першої інстанції надано оцінку таким доводам в ухвалі від 07.08.2019 року, якою залишено без задоволення заяву про перегляд заочного рішення.

Встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема положення ст. 376 ЦПК України, позивачем не зазначено ціни позову, до матеріалів позовної заяви долучені копії письмових доказів, які не засвідчені належним чином.

Відповідно до матеріалів справи, вбачається, що при подачі позовної заяви, Банк зазначив ціну позову 99 482, 74 грн., усі додані до позовної заяви документи прошито, пронумеровано, скріплено печаткою Банку та підписом представника Банку Лаєнко П. П. (а.с. 24, на звороті).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів за кредитним договором після направлення вимоги про дострокове припинення кредиту, враховуючи, що повідомлення - вимога не була отримана останнім.

Відповідно до матеріалів справи та не спростовується сторонами, що фактичного ознайомлення із зазначеним повідомленням - вимогою відповідач не здійснено, тому відсутній факт для настання юридичних наслідків, при отриманні такого повідомлення.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідачем на висновки в постанові Касаційного Цивільного Суду від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №14-318цс18, № 14-10цс18, № 14/154цс18 в підтвердження своєї позиції посилається є помилковими.

Колегія суддів уважно ознайомилась із змістом даних постанов, та встановила, що дані висновки стосуються правовідносин, направлена банком вимога про дострокове повернення кредиту отримана позичальником, проте Банк продовжував нараховувати відсотки, пеню, штрафи.

Тому судом не може бути застосовано до даних правовідносин ст. 611 ЦК України відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до умов п. 8.5. кредитного договору позичальник у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, яка вказана в такій вимозі, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку в строк не пізніше 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу банку.

Сторонами було погоджено усі умови договору та погоджено дату з якої починається відлік тридцяти денного строку, тобто дата отримання відповідачем вимоги про повернення кредиту.

Враховуючи, що відповідачем не було отримано повідомлення - вимоги Банку від 04.10.2017 року, тому факт визнання дострокового припинення договірних відносин не настав, що не позбавляє Банк нараховувати відсотки, пеню та штраф після 04.10.2017 року.

В даній справі правове значення для правильного вирішення спору має не лише встановлення факту відправлення банком такого повідомлення боржнику, а і фактичного повідомлення боржника про наявність такої вимоги, оскільки для не повідомленої особи (для відома якої така вимога не доведена) обов`язок виконати таку вимогу виникнути не може.

Такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц.

Доводи апелянта про те, що позивачем не відображені оплати здійснені за лютий - серпень 2016 року спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідно до якого заборгованість у відповідача виникла з грудня 2016 року.

Колегія суддів встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 порушені не були.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль