Ухвала

03 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 761/24772/19

провадження № 61-1643ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії щодо стягнення простроченої заборгованості та реалізації будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; зупинити стягнення заборгованості позивача за іпотечним кредитом на підставі виконавчого документу, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області, виконавче провадження № 59879858.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня

2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить оскаржені судові рішення скасувати

і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, які є предметом оскарження

у касаційному порядку, а саме: 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову

у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, пунктом 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпечені позову, після її перегляду в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду

у касаційному порядку.

Відсутність передбаченого процесуальним законом права на касаційне оскарження ухвали суду про відмову у забезпечені позову після перегляду в апеляційному порядку унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові

від 15 травня 2019 року у справі № 755/10786/16-ц (провадження №61-44154сво18) зробив висновок, що: «ухвали вказані у пункті 4 частини першої статті 353 ЦПК України, після їх перегляду в апеляційному порядку, не можуть бути предметом оскарження

у суді касаційної інстанції (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України). При цьому, системний аналіз пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що в касаційному порядку може бути оскаржена ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову після її апеляційного перегляду. Визначальним

у цій правовій ситуації є не те, яке судове рішення ухвалив суд апеляційної інстанції,

а те, що апеляційний суд переглядав ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, яка після апеляційного перегляду може бути оскаржена в касаційному порядку».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від

19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков