Справа № 185/338/19
Провадження № 2/185/321/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання - Кучеренко Ю.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Бутенко О.А., третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/338/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 11.05.2018 о 10.20 год., в м. Павлограді водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21154 н.з. НОМЕР_1 по вул. Дніпровській , 148/2, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21121 н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, власником якого він є . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 водія ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні ДТП. З метою компенсації завданих збитків він звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», де згідно полісу було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 05.09.2018 страховою компанією йому було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 1495,83 грн. Проте, згідно висновку експерта № 12718 вартість відновлювального ремонту його автомобіля ВАЗ 21121 н.з. НОМЕР_2 без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 5655,88 грн, розмір матеріального збитку - 5655,88 грн. Зазначає, що страховою компанією не було доплачено страхове відшкодування в розмірі 3655,88 грн. (5655,88 грн - 2000грн (франшиза)). Зазначає, що на його численні звернення страхова компанія не реагує. В зв`язку з цим, позивач просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 3655,88 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 1495,83 грн за період з 13.08.2018 по 05.09.2018 в сумі 32,97 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 3655,88 грн за період з 13.08.2018 по 05.01.2019 в сумі 520,33 грн., у відповідності до ст.625 ЦК України за період з 13.08.2018 по 05.01.2019 три відсотки річних в сумі 44 грн та інфляційні витрати в сумі 185,83 грн, а всього 4406,04 грн. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 франшизу 2000 грн, у відповідності до ст.625 ЦК України за період з 11.05.2018 по 05.01.2019 три відсотки річних в сумі 39 грн та інфляційні витрати в сумі 86,95 грн, пеня - 461,48 грн, а всього 2587,43 грн., та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2019 відкрито загальне позовне провадження по вищевказаній справі та призначено до підготовчого судового засідання.

25.03.2019 відповідач ОСОБА_3 надав відзив на позов, відповідного якого позовні вимоги не визнає, в позові просить відмовити через їх незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку власником автомобіля зазначений ОСОБА_4 , тому вважає, що позивачем не надано доказів його права вимагати від нього відшкодування шкоди, нарахування пені, 3% та інфляційних витрат вважає неправомірними, так як вони не передбачені чинним законодавством, моральну шкоду вважає незаконною та необґрунтованою, так як позивач не був учасником дтп, а пошкодження автомобіля були мінімальні, та не вплинули на здатність автомобіля рухатись.

04.04.2019 відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» надало суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнають, в позові просять відмовити в частині вимог до страхової компанії в повному обсязі. Зазначають, що 23.05.2018 на адресу страхової надійшло повідомлення про зазначене дтп, відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку № 47-D/41/9 від 30.05.2018 вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу склала 4195 грн. 28.08.2018 на адресу страхової компанії від позивача надійшла заява про страхове відшкодування, 05.09.2018 позивачу було сплачено страхове відшкодування в сумі 1495,83 грн = 4195 грн- 699,17 грн (ПДВ)-2000 грн (франшиза). Зазначає, що 90 днів на страхове відшкодування відраховуються від дати отримання заяви про страхове відшкодування, а не від повідомлення про дтп, тому в даному випадку останній день страхового відшкодування - 27.11.2018, тобто страховик виконав свої зобов`язання відповідно до закону в встановлені строки. Не погоджується з розрахунками позивача та наданим звітом, зазначає, що позивач жодного разу не звертався до страхової щодо доплати страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 03.06.2019 витребувано докази по справі та закрито підготовче судове засідання по вищевказаній справі, призначений розгляд справи по суті.

Ухвалою від 17.10.2019 призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу, провадженні по справі зупинено.

19.11.2019 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали просили задовольнити, судові витрати покласти на відповідачів, зазначили, що автомобіль відремонтовано, доказів ремонту не має, в подальшому представник надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися у відзивах просять справу розглядати без їх участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_5 підтримав складений ним звіт № 12718 від 23.09.2018, зазначив, що в звіті допустив описку щодо власника автомобіля, власником є ОСОБА_1 , що підтверджується документами, сума шкоди розрахована ним без ПДВ, знос - 0, зазначив, що так як в даному випадку деталі в авто не замінювались, тому ПДВ при розрахунку не враховується, вважає, що різниця в сумах шкоди за його висновком та висновком аварійного комісара страхової, виникла так як комісар робив висновок без огляду авто, а за фото.

Вислухав учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, не заперечувалось сторонами, що 11.05.2018 о 10.20 год., в м. Павлограді водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21154 н.з. НОМЕР_1 по вул. Дніпровській , 148/2, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21121 н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 встановлено вину водія ОСОБА_3 у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля ВАЗ 21121 н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та відповіддю ТСЦ 1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області № 31/4-1247/1143 від 11.07.2019 (а.с. 26,115)

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована згідно полісу №АМ/0864259 в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Згідно полісу №АМ/0864259 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, було встановлено в розмірі 100000 грн., франшиза - 2000 грн.

Після настання страхового випадку позивач 23.05.2018 звернувся до вказаної страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку та 28.08.2018 з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку, калькуляції аварійного комісара ОСОБА_6 від 30.05.2018, виготовлених на замовлення страхової компанії, розмір матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу з ПДВ складає 4195 грн.

05.09.2018 страховою компанією на рахунок позивача було перераховано страхове відшкодування в розмірі оціненої шкоди згідно розрахунку вартості матеріального збитку, калькуляції аварійного комісара ОСОБА_6 від 30.05.2018 та за вирахуванням ПДВ, в сумі 1495,83 грн = 4195 грн- 699,17 грн (ПДВ)-2000 грн (франшиза). (а.с. 33,97)

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_5 » №12718 від 23.09.2018, складеного за замовленням позивача, вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу була визначено в сумі 5655,88 грн, вартість матеріального збитку без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена в сумі 5655,88 грн., знос - 0, ПДВ не враховується.

З матеріалів справи та звіту №12718 від 23.09.2018 вбачається, що огляд автомобіля проводився 11.05.2018, зазначений звіт було складено 23.09.2018, позивачем зазначений звіт, після сплати страхового відшкодування 05.09.2018, страховій компаній направлено не було , доказів звернення позивача до страхової компаній про доплату, перегляд розміру страхового відшкодування позивачем не надано.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №95/19 від 09.11.2019 відповідно до ухвали суду, вартість відновлювального ремонту, належного позивачу транспортного засобу, з ПДВ складає 6283,18 грн (знос - 0, ВТВ - 0, ПДВ - 1047,20 грн), матеріальний збиток з урахуванням здійсненого відновлювального ремонту ймовірно складає 6283,18 грн (знос - 0, ВТВ - 0, ПДВ - 1047,20 грн).

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею ст.1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 33.3 ст.33 Закону України №1961-IV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно п.п.34.2,34.3,34.4 ст.34 Закону України №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п.п.36.1,36.2 ст.36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Наведені вище положення законодавства визначають порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29,36 Закону №1961-IV), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону №1961-IV).

Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 20.03.2019 року по справі №522/438/18, від 20.03.2019 року по справі №695/882/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП внаслідок якої було заподіяної механічні пошкодження автомобілю ВАЗ 21121 н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, сталась з вини водія ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Таким чином, саме на Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» в даному випадку покладено обов`язок відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі оціненої шкоди та в межах ліміту страхування, з відрахуванням сум по яким обов`язок сплати у страхової не виникає (знос, ВТВ, ПДВ в разі його не підтвердження).

При виплаті страхового відшкодування розмір останнього було визначено виходячи із вартості відновлювального ремонту, визначеної за замовленням страховика відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку, калькуляції аварійного комісара ОСОБА_6 від 30.05.2018.

Поряд з цим, виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України №1961-IV, зокрема ст.ст.33,34 цього Закону, вбачається, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком може бути залучено свого представника, яким може бути працівник страхової компанії, аварійний комісар або експерт.

Оскільки позивачем в підтвердження своїх позовних вимог було надано Звіт №12718 про оцінку вартості матеріального збитку, складений ФОП ОСОБА_5 23.09.2018, розмір матеріального збитку відповідно до якого становить 5655,88 грн., представником відповідача до матеріалів справи долучено копію розрахунку вартості матеріальної збитку № 47-D/41/6, розмір матеріального збитку відповідно до якого становить 4195 грн. З огляду на вказане вбачається, що матеріали справи містяться два документа з визначення вартості матеріального збитку в різних розмірах, тому в справі за клопотання представника позивача була призначена судова авто-товарознавча експертиза.

Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №95/19 від 09.11.2019 відповідно до ухвали суду, вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу з ПДВ складає 6283,18 грн (знос - 0, ВТВ - 0, ПДВ - 1047,20 грн), матеріальний збиток з урахуванням здійсненого відновлювального ремонту ймовірно складає 6283,18 грн (знос - 0, ВТВ - 0, ПДВ - 1047,20 грн).

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» недоплаченого страхового відшкодування в межах ліміту в розмірі 1740 грн. 15 коп. = 6283,18 грн. - 1047,20 грн (пдв не підтверджене позивачем)-1495,83 грн (сплачена сума страхового відшкодування)-2000 грн (франшиза) .

В частині заявлених позивачем вимог про стягнення зі страхової компанії пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Згідно п.36.1 ст.36 Закону України №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що розмір страхового відшкодування з позивачем не узгоджувався, розмір страхового відшкодування було визначено виходячи із вартості відновлювального ремонту, визначеної за замовленням страховика відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку, калькуляції аварійного комісара ОСОБА_6 від 30.05.2018, 05.09.2018 позивачу було сплачено страхове відшкодування в розмірі 1495,83 грн = 4195 грн- 699,17 грн (ПДВ)-2000 грн (франшиза), після цього позивач отримав звіт суб`єкта оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_5 » №12718 від 23.09.2018, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу була визначено в сумі 5655,88 грн, вартість матеріального збитку без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена в сумі 5655,88 грн., знос - 0, ПДВ не враховується.

Зазначений звіт №12718 від 23.09.2018, після сплати страхового відшкодування 05.09.2018, страховій компаній направлено не було, доказів звернення позивача до страхової компаній про доплату, перегляд розміру страхового відшкодування позивачем не надано.

23.05.2018 на адресу страхової надійшло повідомлення про зазначене дтп, відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку № 47-D/41/9 від 30.05.2018 вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу склала 4195 грн. 28.08.2018 на адресу страхової компанії під позивача надійшла заява про страхове відшкодування, 05.09.2018 позивачу було сплачено страхове відшкодування в сумі 1495,83 грн = 4195 грн- 699,17 грн (ПДВ)-2000 грн (франшиза). Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тому в даному випадку останній день страхового відшкодування - 27.11.2018, тобто страховик виконав свої зобов`язання відповідно до закону в встановлені строки.

Крім того, суд враховує, що під час розгляду справи було встановлено, що розмір страхового відшкодування сторонами не узгоджувався, позивач до страхової не звертався, наявний відповідний спір, який позивачем передано на вирішення до суду.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на страховика відповідальності у вигляді сплати пені згідно ст.36 Закону України №1961-IV щодо суми недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 1740,15 грн.

В частині заявлених вимог про стягнення зі страхової компанії у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних, суд враховує наступне.

За змістом ст.ст.524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Як роз`яснено судам в п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК).

Оскільки був наявний спір, сума шкоди в розмірі недоплаченого страхового відшкодування визначена судом цим рішенням згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №95/19 від 09.11.2019, раніше звіт №12718 від 23.09.2018, після сплати страхового відшкодування 05.09.2018, страховій компанії позивачем направлено не було, не надано позивачем доказів звернення позивача до страхової компанії про доплату, перегляд розміру страхового відшкодування, не надано відмови у виплаті страхового відшкодування страховою, страхова компанія заперечує звернення позивача з зазначеного приводу, тому станом на 13.08.2018, як зазначає позивач, не виникло деліктне зобов`язання, та в даному випадку не встановлено моменту настання прострочення, та відповідно не застосовуються наслідки передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому позовні вимоги в стягнення зі страхової компанії у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних задоволенню не підлягають.

В частині заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_3 франшизи, та у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних, пені нарахованих позивачем на суму франшизи з моменту ДТП, суд зазначає наступне.

Із положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням викладених вище норм законодавства можливо зробити висновок, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди (в тому числі при укладенні угоди про страхове відшкодування), зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості (ВТВ), зносу та ПДВ (в разі його підтвердження), франшиза повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

Обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру закон покладає на позивача, а відсутність своєї вини у вчинені зазначеної шкоди покладається на відповідача.

На підставі викладеного позовні вимоги в частині франшизи, та у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних, пені нарахованих позивачем на суму франшизи з моменту ДТП, задоволенню підлягають частково в сумі стягнення франшизи 2000 грн, в іншій частині задоволенню не підлягають, так як в день настання ДТП не виникло деліктне чи договірне зобов`язання зі сплати франшизи, та чинним законодавством не передбачено нарахування на суму франшизи пені та інфляційних витрат, трьох відсотків річних у відповідності до ст.625 ЦК України.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 у розмірі 20000 гривень, суд виходить з наступного.

Аналізуючи доводи позивача щодо спричинення йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд дійшов висновку щодо наявності такої шкоди яка полягає у моральних стражданнях, стресі, порушенні нормального способу життя, які зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, п.п. 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

За таких умов суд дійшов висновку, що глибині та силі страждань позивача буде відповідати сума у 1000 грн., яка і підлягає стягненню на його користь із відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрат за послуги експерта в сумі 900 грн, надано відповідні квитанції (а.с. 1,160) .

Тобто, стягненню з відповідачів підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог: з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (39%) в розмірі 650,68 грн=(768,40+900)*39%, з ОСОБА_3 (13%) в розмірі 216,94 грн=(768,40+900)*13%.

Враховуючи викладене, керуючись ст.4-13, 18, 19,77-80, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживача та відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 1740 (одну тисячу сімсот сорок ) грн. 15 коп., судові витрати в розмірі 650,68 грн.

Стягнути з Товариства з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі ) грн., за яких 2000 грн - франшиза, 1000 грн. - моральна шкода, судові витрати в розмірі 216,94 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»,, адреса: м. Київ, пр.. Героїв Сталінграда, 4 корп. 6А.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко