ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1398/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/2946/20 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року :

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Бондаренко С.І., Гончар Н.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року, у складі судді Троян Т.Є., -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 18.08.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2100 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. 21.05.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк». У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, відповідач станом на 12.03.2020 має заборгованість 11858,72 грн., з яких: 5126,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1567,24 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4123,81 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 540,89 грн. - штраф (процентна складова). Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11858,72 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.08.2010 по непогашеному простроченому тілу кредиту в сумі 5126,78 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 903,86 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди за користування кредитом, які саме послуги було надано ОСОБА_1 , розрахунок їх вартості, а тому вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення пені та штрафу, суд виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Проте, кошти, які фактично отримані та використані відповідачем, в добровільному порядку не повернуті банку, а тому враховуючи положення ст. 530 ЦК України сума заборгованості непогашеного тіла кредиту в сумі 5126 грн.78 коп. підлягає до стягнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування апеляційної скарги, зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та штрафу, суд не врахував тієї обставини, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, в якій безпосередньо зазначено: тип кредитної лінії, пільговий період, базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

Скаржник вказує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що умови договору визначаються однією стороною, а інша може лише приєднатися до таких умов, висловивши певну згоду на них.

Із виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість, що свідчить про погодження його з умовами договору, а відтак про зобов`язання повернути кредитні кошти з процентами.

Скаржник звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.12.2019, 12.02.2020, згідно яких у випадку підписання довідки про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погоджується у письмовому вигляді з умовами кредитування,

Вважає, що відповідач не спростував жодними належними доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються. Натомість, вказує, що довідка про умови кредитування свідчить про погодження з усіма істотними умовами договору, у тому числі щодо сплати пені та штрафів.

На думку скаржника, суд необґрунтовано відмовив також у стягненні процентів за ст. 625 ЦК України, оскільки починаючи з 01.11.2019 відповідачу нараховані відсотки за ст. 625 ЦК України у відповідності до положень Умов та правил надання банківських послуг, що вбачається із розрахунку заборгованості. Відповідач особисто здійснював платежі на часткове погашення заборгованості за договором, що свідчить про його погодження зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг, в т.ч. щодо нарахування процентів за ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з положенням ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог банку про стягнення простроченого тіла кредиту скаржником не оскаржується, а тому колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення в цій частині.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.08.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.23).

У своєму позові Банк стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 12.03.2020 становить 11 858 грн. 72 коп. і складається з наступного:

- заборгованість за тілом кредиту 5126 грн. 78 коп. в т.ч.:

- 0 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 5126 грн. 78 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 0 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 1567 грн. 24 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 4123 грн. 81 коп. нарахована пеня;

- 0 грн. комісія;

та штрафи відповідно до п. 2.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 540 грн. 89 коп. штраф (процентна складова).

У відповідності із анкетою-заявою ОСОБА_1 ознайомився із договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами.

Водночас, в графі анкети-заяви «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я» позначка відповідача стоїть в графі зарплатна картка.

Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ КБ «Приватбанк» надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms. Наданий банком витяг з Умов та правил не підписаний відповідачем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про одержання кредиту від 18.08.2010, підписаній сторонами, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, зокрема, за простроченим тілом кредиту, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.08.2010 року, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 18.08.2010 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів, а також розмір і порядок їх нарахування.

Крім того, колегія суддів критично оцінює Довідку про умови кредитування (а.с.24), на яку посилається банк, як на доказ, що підтверджує ознайомлення та погодження з відповідачем істотних умов договору, оскільки номер договору на довідці не відповідає номеру договору (анкети-заяви), дата підписання довідки не співпадає з датою укладення договору, умови довідки щодо наданої банківської послуги, а саме, кредитка універсальна, 55 днів пільгового періоду, не узгоджуються з умовами анкети-заяви, згідно якої ОСОБА_1 оформив зарплатну картку. Враховуючи виявлені протиріччя між довідкою та анкетою-заявою, колегія суддів доходить висновку, що відсутні підстави вважати, що дана довідка від 21.09.2010 є невід`ємною частиною кредитного договору від 18.08.2010 (анкети-заяви) та її умови, зокрема, строком пільгового періоду, розміром процентної ставки, строку внесення щомісячних платежів, розміром комісії, пені та штрафу, з якими ознайомлений відповідач, стосуються саме анкети-заяви від 18.08.2010.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою- споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2010 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2020 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також розміру та порядку нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, так само як і Довідка про умови кредитування, яку колегія суддів відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав не доведення того, що вона є невід`ємною частиною договору від 18.08.2010.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 18.08.2010 не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань.

До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, то такий доказ також є неналежним і не береться до уваги судом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування комісії, пені та штрафів, надані позивачем Довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції, під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів, а також штрафів та пені за порушення строків платежів за договором, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи скаржника про те, що надання безпроцентних кредитів забороняється, отже суд мав стягнути проценти на підставі ст. 625 ЦК України слід оцінити критично, адже вказана норма матеріального права передбачає відповідальність у виді сплати 3% за порушення грошового зобов`язання, а в цій справі банк не довів погоджені сторонами умови для нарахування платежів, прострочення зі сторони позичальника щодо яких слугувало б підставою для здійснення нарахувань згідно ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про те, що користування кредитним коштами, часткова сплата позичальником заборгованості є підтвердженням погодження його з умовами кредитування, оскільки фактичне використання кредитної картки позичальником свідчить про визнання ним наявності між сторонами справи відповідних кредитних правовідносин, однак це не дає суду можливість задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею, відсотками та штрафами, оскільки відсутні погоджені сторонами умови для нарахування таких платежів.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.08.2010 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року, в оскаржуваній частині, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374-376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

С.І. Бондаренко

Н.І. Гончар