ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4065/15-ц
Провадження № 6/210/78/20
У Х В А Л А

іменем України

"07" вересня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Чайкіної О.В.

секретаря судового засідання Кубаєвої В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа № 210/4065/18 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, таким що частково не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

До суду 30.07.2020 року надійшла вищезгадана заява, в якій заявник просить визнати виконавчий лист від 08.12.2017 року, виданий на виконання рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 16 серпня 2017 року у справі №210/4065/15-ц про стягнення з неї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту таким, що не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 16 серпня 2017 року задоволено позов ПАТ "УкрСиббанк", стягнуто з неї на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21 листопада 2007 року, яка виникла станом на 01 серпня 2016 року та складається з заборгованості за кредитом: 77 122,95 доларів США; заборгованості за відсотками: 19 596,93 доларів США; пені у загальному розмірі: 194 211,71 гривень; судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 38 902,47 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським С.С. 10.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61230194 на підставі виконавчого листа від 08.12.2017 року, виданого Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу. В межах виконавчого провадження приватним виконавцем здійснено опис її , заявниці, майна квартири АДРЕСА_1 та передано майно на реалізацію. Проте, зазначена квартира є єдиним її місцем проживання , тому є об`єктом нерухомого майна, який підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягають виконанню, тому вважає причиною визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню наявність мораторію на стягнення майна.

Заявник в судовому засіданні присутньою не була,скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК.

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд заяви за її відсутності, просила заяву задовольнити.

Представник ПАТ "УкрСиббанк" в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду заяви повідомлений, просив розглядати заяву за його відсутності, заперечував проти заяви в повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський С.С. в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду заяви повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Встановлено, що Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 16.08.2017 року зустрічний позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено в повному обсязі: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21 листопада 2007 року, яка виникла станом на 01 серпня 2016 року та складається з заборгованості за кредитом: 77 122,95 доларів США; заборгованості за відсотками: 19 596,93 доларів США; пені у загальному розмірі: 194 211,71 гривень;судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 38 902,47 грн. (а.с.86-88).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.07.2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по поданій нею апеляційній скарзі на рішення суду від 16.08.2017 року (а.с.128).

Виконавчий документ направлено позивачу 08.12.2017 року на підставі його заяви від 15.11.2017 року (а.с.96,100).

10.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Крайчинським С.С. відкрито виконавче провадження №61230194 на підставі виконавчого документу №210/4065/15-ц, виданого 08.12.2017 року Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу щодо стягнення заборгованості за кредитом: 77 122,95 доларів США; заборгованості за відсотками: 19 596,93 доларів США; пені у загальному розмірі: 194 211,71 гривень та судових витрат у в сумі 38 902,47 грн.

В межах виконавчого провадження №61230194 квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., - виставлено на реалізацію, що вбачається з витягу з сайту державного підприємства «Сетам».

Заявник просить визнати виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 08.12.2017 року таким, що не підлягає виконанню, - в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, судовим рішенням у цивільній справи №210/4065/15 вирішено спір щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь банку суми заборгованості за кредитним договором та жодним чином рішення не стосувалося майна, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Питання виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, яке перебуває у власності боржника вирішується державним або приватним виконавцем під час примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" .

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи №210/4065/15 ОСОБА_3 звернулася 17.04.2020 року до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С.С. щодо визнання його дій стосовно призначення та проведення оцінки майна протиправними; скасування оцінки належної їй квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 21.04.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 зупинено передачу майна на реалізацію в рамках виконавчого провадження №61230194 на час розгляду скарги. Скарга на дії приватного виконавця перебуває на розгляді в суді (суддя Ступак С.В.)

Разом із цим, рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 16.08.2017 року у справі №210/4065/15 набрало 10.07.2018 року законної сили і є обов`язковим для виконання.

Норма статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однією із засад здійснення виконавчого провадження є обов`язковість виконання судових рішень.

Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відтак будь якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено та на помилковість видачі виконавчого листа заявник також не посилалася.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням. У даній справі судом встановлено, що будь яких порушень прав та інтересів боржника не відбулося.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про порушення вимог закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" враховуючи наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 726/1538/16-ц) дійшла до висновку про те, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на задоволення своїх вимог у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) певного майна. Крім того, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність 21.10.2020 року.

Отже, вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) на примусове стягнення певного майна окремої категорії боржників на період чинності цього Закону, за наявності та доведеності відповідних умов.

Разом із цим, суд звертає увагу, що спір, який виник між сторонами, стосувався стягнення заборгованості за кредитом, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, тому під час вирішення позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 . Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовувався, оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не були предметом судового розгляду.

Виконавчий лист, про визнання якого таким, що не підлягає частковому виконанню, заявляє ОСОБА_1 , а саме: в" частині звернення стягнення на нерухоме майно", не містить таких обставин. Виконавчий лист у справі № 210/4065/15 виданий лише щодо стягнення заборгованості, що утворилась у зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

В той же час, законодавство про виконавче провадження (зокрема ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження») зобов"язує виконавця (приватного/державного) вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зокрема на належне ОСОБА_1 майно, визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження». Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

У разі незгоди з діями та рішеннями приватного виконавця, вчинених під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили, боржник не позбавлений права на їх оскарження у порядку, встановленому законом.

Виконавчий документ видано відповідно до вимог чинного законодавства, звернуто до примусового виконання після набрання рішенням законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що викладені у заяві мотиви не являються підставою для визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки звернення стягнення на нерухоме майно здійснено виконавцем під час виконання виконавчого листа про стягнення збаргованості, а незгода з такими діями виконавця може бути предметом розгляду скарги на дії приватного виконавця.

Крім того, наявність мораторію на стягнення майна не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, враховуючи ту обставину, що виконавчий лист не містить відомостей про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , а передбачає лише стягнення заборгованості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.353,432 ЦПК України -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа № 210/4065/15 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, таким що частково не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції у 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 14 вересня 2020 року.

Суддя: О. В. Чайкіна