ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м.Суми

Справа №592/5706/20

Номер провадження 22-ц/816/1538/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2020 року, постановлене у складі судді Фоменко І.М., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 26 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, понесених на оплату комунальних послуг. Свої вимоги мотивує тим, що він проживав у період 2017-2019 років разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вищезазначеного будинку є відповідачка. За цією адресою окрім нього та членів його сім`ї проживала власниця будинку та її син ОСОБА_5 . За період 2017-2019 років відповідачка не брала жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення та не сплачувала комунальні послуги, а всю оплату комунальних послуг здійснював позивач з власного рахунку. Так, за вказаний період ним були сплачені кошти за комунальні послуги (за електроенергію, за користування природним газом, вивіз сміття, утилізацію, захоронення твердих побутових відходів, за холодну воду) в сумі 56548 грн 08 коп. Просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь частину коштів, сплачених за комунальні послуги з урахуванням проживаючого ОСОБА_5 в розмірі 22619 грн 23 коп. та судовий збір.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, понесених на оплату комунальних послуг задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину сплачених коштів за комунальні послуги у період з 13.01.2017 року по 16.10.2019 року в розмірі 22619 грн 23 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на вибіркове та помилкове застосування норм матеріального права; неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невмотивованість, упередженість судового рішення та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення строку позовної давності.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що за вказаний у позовній заяві період позивач не переоформляв на себе особові рахунки, договорів про порядок користування майном та розподіл коштів за оплату послуг не укладав. Зазначає, що на позивача ніхто не покладав обов`язку проводити оплату у примусовому порядку, а обов`язок власника житла з оплати житлово-комунальних послуг виникає перед виконавцем цих послуг, а не перед членом сім`ї. Позивач не спростував, а судом не враховано, що між ними була згода щодо оплати коштів за послуги відповідно до якої відповідачка віддавала кошти позивачу, а він у свою чергу сплачує послуги за квитанціями. Крім того стверджує, що суд не застосував строк позовної давності та подала заяву про застосування строку позовної давності.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. При цьому вказує на те, що відповідачка не брала жодної участі в утриманні будинку, а він у свою чергу в період з 13.01.2017 по 16.10.2019 здійснював оплату всіх комунальних послуг з власного рахунку на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 2017-2019 рр. проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а.с. 7).

Власником вищезазначеного будинку є ОСОБА_1 (а.с. 16-22).

Позивач з 13.01.2017 по 16.10.2019 здійснював оплату всіх комунальних послуг з власного рахунку на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що становить суму у розмірі 56548 грн 08 коп., що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 4-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів позовної заяви додана довідка АТ КБ «Приватбанк», яка підтверджує факт оплати позивачем комунальних послуг, а твердження відповідачки про передачу позивачу грошових коштів для здійснення оплати за надані комунальні послуги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача частини сплачених коштів за комунальні послуги у період з 13.01.2017 р. по 16.10.2019 р. Сплата комунальних послуг позивачем з власного рахунку підтверджується відповідною довідкою банківської установи. В той час, як відповідачка не надала суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх пояснень про те, що між нею, як власником будинку та позивачем існувала угода про оплату комунальних послуг згідно якої вона надавала позивачу кошти для оплати спожитих нею комунальних послуг.

На підставі встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на компенсацію сплачених ним за відповідачку комунальних послуг, що складає 1/5 частину від 56548 грн 08 коп.

Проте, погодитись з висновками суду першої інстанції в частині суми стягнення сплачених коштів не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правовідносини з приводу користування та утримання домоволодіння, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Житловим кодексом України від 30.06.1983 №5464-Х (далі - ЖК України) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у ч. 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, враховуючи вищенаведені положення норм матеріального права, стягнення коштів, понесених на оплату комунальних послуг позивачем, повинно здійснюватись із розрахунку пропорційно на усіх проживаючих осіб, тобто, сума стягнення з відповідача становить 11309 грн 61 коп. (56548 грн 08 коп. : 5).

Хоч відповідачка і є матір`ю ОСОБА_5 , однак у неї не виникає обов`язку по компенсації позивачу сплачених ним комунальних послуг за повнолітнього та дієздатного ОСОБА_5 , який має свій особистий обов`язок по оплаті комунальних послуг.

Також разом з апеляційною скаргою відповідачка подала до суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність (а.с. 76).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (далі - ЦК України) позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тлумачення частини першої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що позовну давність застосовує суд першої інстанції за заявою однієї із сторони.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не зверталась до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності, а тому колегією суддів така заява не розглядається, оскільки з відповідною заявою відповідачка мала можливість звернутися до суду першої інстанції.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 коштів.

Також відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат.

Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору: в розмірі 420 грн 40 коп. за подання позовної заяви, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 630 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 червня 2020 року змінити в частині розміру коштів, стягнутих з ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину сплачених коштів за комунальні послуги у період з 13.01.2017 року по 16.10.2019 року в розмірі 11309 грн 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 420 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 630 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І.Собина