П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року місто Київ

справа № 753/11096/15-ц

провадження №22-ц/824/9505/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.,, за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Бі-Майно»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Масленніковою Тетяною Миколаївною,

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Леонтюк Л.К.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-Майно», треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві, Державна реєстраційна служба України, Товариство з обмежено відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бі-Майно» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 травня 2008 року уклав з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір № 0, на забезпечення виконання якого цього ж дня уклав з банком іпотечний договір № 85507, згідно з умовами якого передав останньому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклало з ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу та договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких банк відступив право вимоги за кредитним договором № 0 та договором іпотеки № 85507.

Згодом він дізнався, що право власності на іпотечне майно зареєстровано за ТОВ «Бі-Майно» на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-Майно».

Посилаючись на те, що перехід права власності на належне йому майно відбувся з порушенням вимог закону, а саме право власності на квартиру було набуто відповідачем в порядку примусового звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження майна, ТОВ «Кей-Колект» не мало жодних правових підстав для укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , оскільки кредитний договір та договір іпотеки були укладені з ПАТ «УкрСиббанк»; всупереч положенням Закону України «Про іпотеку» позивачу не надходило жодних повідомлень про порушення ним основного зобов`язання та/або іпотечного договору, позивач просив витребувати з незаконного володіння ТОВ «Бі-Майно» спірну квартиру та визнати за ним право власності на неї.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, судом неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що право власності на квартиру було набуто відповідачем в порядку примусового звернення стягнення на нерухоме майно у період дії мораторію на примусове відчуження житла; судом першої інстанції проігноровано, що ТОВ «Кей-Колект» не мало жодних правових підстав для укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки кредитний договір та договір іпотеки були укладені з ПАТ «УкрСиббанк»; всупереч положенням Закону України «Про іпотеку» позивачу не надходило жодних повідомлень про порушення ним основного зобов`язання та/або іпотечного договору, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази відправлення та отримання позичальником повідомлення; ТОВ «Кей-Колект», а в подальшому ТОВ «Бі-Майно» було набуто право власності на квартиру без достатніх правових підстав; у нотаріуса було відсутнє право здійснення реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Клект» без вчинення нотаріальної дії з майном.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року рішення Дарницького районного суду від 2 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано від ТОВ «Бі-Майно» на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Бі-Майно» задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.3 а.с.238-240, 243, 246). Приватний нотаріус КМНО Єгорова М.Є. у заяві, адресованої суду, не заперечувала проти розгляду справи в її відсутність (т.3 а.с.244) Інші учасники справи причину своєї неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 85000 доларів США, зобов`язався їх повернути в строк визначений договором, сплатити проценти та інші платежі, що з нього випливають.

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № 85507, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано належне позивачу нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконував.

12 грудня 2011 року на підставі договору факторингу № 1 права кредитора перейшли до ТОВ «Кей-Колект». Цього ж дня на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки було змінено іпотекодержателя з банку на ТОВ «Кей-Колект».

Положеннями п.6.1 Розділу 5 «Застереження про задоволення вимог іпотеко держателя» передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наведених способів: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку визначеному Законом України «Про іпотеку»;

Враховуючи порушення позичальником основного зобов`язання та наявність застереження про позасудове врегулювання ТОВ «Кей-Колект» повідомив боржника про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку із невиконанням вказаної вимоги ТОВ «Кей-Колект» звернувся до державного реєстратора - ПН КМНО Єгорової М.Є. із заявою про реєстрацію права власності на спірне іпотечне майно в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

17 квітня 2015 року державним реєстратором прийнято відповідне рішення.

17 квітня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» уклало з ТОВ «Бі-Майно» договір купівлі-продажу спірної квартири. Договір посвідчений нотаріально, право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення державного реєстратора Єгорової М.Є., що на день розгляду даного спору ніким не оскаржене, судом не скасовано, а тому твердження позивача про протиправність вибуття з його власності спірної квартири, є безпідставним та необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що перехід права власності на належне йому майно відбувся поза його волею, всупереч вимогам закону.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстав позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

За змістом ст.ст.317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст.16 ЦК України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.

Правовий аналіз положень ст.387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено право володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у індикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річ, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець (як добросовісний, так і недобросовісний).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача

Правило ч.1 ст.388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом установлено, що ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу № 1, укладеного 12 грудня 2011 року з первісним кредитором ПАТ «УкрСиббанк», набуло права кредитора. Цього ж дня на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки було змінено іпотекодержателя з банку на ТОВ «Кей-Колект».

17 квітня ТОВ «Кей-Колект» подало приватному нотаріусу КМНО Єгоровій М.Є. заяву про реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаної заяви державний реєстратор прав на нерухоме майно Єгорова М.Є прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 квітня 2015 року (номер запису про право власності: 9410078), відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

Рішення державного реєстратора про реєстрацію право власності за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - спірну квартиру ОСОБА_1 не оскаржував.

Наявність не скасованого рішення державного реєстратора, на підставі якого був здійснений перехід права власності на квартиру від ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» не дає підстав уважати, що квартира вибула з володіння ОСОБА_1 поза його волею.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для витребування квартири у останнього власника ТОВ «Бі-Майно».

Доводи апеляційної скарги що стосуються неправомірності дій приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ТОВ «Кей-Колект» не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки виходять за межі предмету позову у цій справі. Вимог про скасування рішення державного реєстратора та вчиненого на його підставі запису про право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру ОСОБА_1 у цій справі не заявляв.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні суд першої інстанції вдався до обґрунтування та правових мотивів, які є підставою для скасування рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», що не відноситься до предмету спору у цій справі. Разом з тим, слід зазначити, що висновки суду про відсутність підстав для витребування квартири у ТОВ «Бі-Майно» не базуються на цих обставинах.

Посилання апелянта на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 липня 2018 року, яким визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. від 17 квітня 2015 року, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах ти обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 липня 202018 року на момент розгляду справи в суді першої інстанції не існувало, а тому не може впливати на оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Масленніковою Тетяною Миколаївною, - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А. Кравець

Л.Д. Махлай