Справа № 137/2366/14-ц
Провадження № 22-ц/801/322/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 рокуСправа № 137/2366/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

головуючої судді Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судових засідань Куленко О. В., представника особи, яка по-дала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 адвоката Миколасюка Р. А., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного по-зовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі су-дових засідань апеляційного суду цивільну справу за поданням

старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лі-

тинського районного управління юстиції Головного управління юстиції у

Вінницькій області Гаврилюка Сергія Васильовича про тимчасове обме-

ження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року, постановлену у приміщенні суду у смт Літині Вінницької області за головування судді Желі-ховського В.М.

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Головного уп-равління юстиції у Вінницькій області ( далі - ВДВС Літинського РУЮ ГУЮ у Вінницькій області ) Гаврилюк С. В. звернувся у Літинський районний суд Він-ницької області з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїз-ду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань ( а. с. 1-2 ), посилаю-чись на наступні обставини. На виконанні у ВДВС Літинського РУЮ ГУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження з примусового вико-нання виконавчого листа № 137/850/14, виданого 13 червня 2014 року Літинсь-ким районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на ко-ристь Кредитної спілки ( далі - КС ) «Фортеця» 43 512,84 гривень боргу за до-говором кредитної лінії. Виконавчий лист надійшов на виконання у відділ ДВС 13 жовтня 2014 року, 16 жовтня 2014 року державним виконавцем винесена по-станова про відкриття виконавчого провадження, боржниці було запропоновано самостійно виконати рішення суду у строк до 23 жовтня 2014 року. На виклик державного виконавця ОСОБА_1 не з`явилася, причин неявки не повідомила, судове рішення не виконала. Фактично боржниця ухиляється від виконання рі-шення суду. 13 жовтня 2014 року до відділу ДВС Літинського РУЮ надійшла заява представника стягувача КС «Фортеця» з клопотанням про тимчасове об-меження боржниці у праві виїзду за межі України, у зв`язку з чим старший дер-жавний виконавець Гаврилюк С. В. просив суд його подання задоволити.

Ухвалою судді Літинського районного суду Вінницької області від 11 лис-топада 2014 року подання державного виконавця ДВС Літинського районного управління юстиції задоволене, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїз-ду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань з погашення заборгова-ності за договором кредитної лінії ( а. с. 6 ).

Не погоджуючись з постановленою судом ухвалою у справі, боржниця ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасува-ти, постановити нову ухвалу про відмову державному виконавцю Літинського РУЮ у задоволенні подання про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань ( а. с. 10-12 ). Скаржниця вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено вимоги чинного цивільно-процесуально-го законодавства України, судом не були з`ясовані обставини, які суд визнав встановленими, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Ухвалою апеляційного суду від 08 січня 2020 року клопотання скаржниці задоволене, їй поновлений строк на апеляційне оскарження ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року ( а. с. 19 ).

20 січня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив арбітражного ке-руючого - ліквідатора КС «Фортеця» Пилипенко Т. В. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка, на думку ліквідатора, є необгрунтованою, суперечливою у своїх доводах, не підтвердженою. Доказом ухилення від виконання рішення су-ду є відсутність у матеріалах виконавчого провадження на час розгляду подан-ня державного виконавця підтверджуючих документів щодо сплати скаржни-цею частково чи повністю коштів на виконання рішення суду. ОСОБА_1 не наводить жодних аргументів з наданням відповідних доказів щодо добросовіс-ного виконання нею судового рішення по відшкодуванню стягувачу боргу. За період з червня 2014 року по січень 2020 року від ОСОБА_1 як боржниці коштів у погашення боргу перед КС «Фортеця» не надходило. Достовірно зна-ючи про відкриття виконавчого провадження, про ухвалу суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України до виконання наявних зобов`язань, зветаючись до апеляційного суду з вимогою про скасування ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_1 на виконання рішення Літинського районного суду Вінницької області від 02 червня 2014 року не сплатила жодного платежу, що свідчить про її небажання виконувати рішення суду, ухилення нею від виконання покладе-ного судом обов`язку з погашення боргу. Ліквідатор КС «Фортеця» Пилипенко Т. В. просить апеляційну скаргу боржниці залишити без задоволення, а оскар-жувану ухвалу суду без змін ( а. с. 21-27 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника ОСОБА_1 адвоката Миколасюка Р. А., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла вис-новку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 258 ЦПК України визначено, що судовими рішен-нями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до норм статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що у відділі ДВС Літинського РУЮ знаходиться вико-навче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 137/850/14, виданого 13 червня 2014 року Літинським районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Фортеця» боргу за кредитним до-говором у розмірі 43 512,84 гривень.

Задовольняючи подання державного виконавця ДВС Літинського РУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань з погашення боргу, пославшись на статтю 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України», суд першої інстан-ції зазначив, що боржниця добровільно у визначений термін судове рішення не виконала, на виклик державного виконавця не з`явилася, що свідчить про фак-тичне ухилення її від виконання наявного зобов`язання.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду у повному обсязі пого-дитися не може, оскільки він ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах справи, а оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуально-го права.

Відповідно до норм статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід за-безпечення виконання судового рішення або рішення інших органів ( посадових осіб ), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому зако-ном. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рі-шенням або рішенням інших органів органів ( посадових осіб ), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішен-ням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у вико-навчому провадженні.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачена можливість тимчасового обмеження права гро-мадянина України на виїзд з України, якщо він ухиляється від виконання зо-бов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу ( посадової особи ), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановле-ному законом, - до виконання зобов`язань.

За правилами пункту вісімнадцятого частини третьої статті 11 Закону Укра-їни «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановлен-ням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або ке-рівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`я-зань за рішенням.

З аналізу зазначених норм убачається, що саме по собі невиконання борж-ником зобов`язань не може свідчити про його ухилення від виконання покладе-них на нього рішенням зобов`язань.

Подання старшого державного виконавця відділу ДВС Літинського РУЮ Гаврилюка С. В. крім посилання на те, що боржниця ОСОБА_1 не сплачує борг за рішенням суду, не містить будь - яких обґрунтованих доводів із зазна-ченням доказів про те, що вона ухиляється від виконання зобов`язань, покладе-них на неї рішенням.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для за-доволення подання. Наведені у оскаржуваній ухвалі суду висновки ґрунтуються на припущеннях, що в силу норми частини п`ятої статті 81 ЦПК України є не-припустимим. Суд помилився у застосуванні норм матеріального права, за яки-ми він вирішив подання посадової особи органу ДВС, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питан-ня.

Відповідно до норм статті 33 Конституції України, статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 12 Між-народного пакту про громадянські та політичні права, статті 313 ЦК України кожному гарантується в Україні свобода пересування, вільний вибір місця про-живання, право вільно залишати територію держави, за винятком обмежень, встановлених законом. Кожен є вільним залишати будь-яку країну; на здійснен-ня цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім передбачених законом і необхідних в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочи-ну, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Вказані права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім уже зазна-чених вище. Право вільного пересування фізичної особи забезпечує її природне існування, вона не може бути позбавлена цих прав.

Дане нормативне застосування Основного Закону України, міжнародних до-говорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не вчинене судом першої інстанції, не врахований Аналіз судової практики, здійс-нений Верховним Судом України у грудні 2012 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з метою забезпечення однакового застосування законодавства, яке регулює правовідносини у відпо-відній галузі суспільних відносин.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вказані старшим державним виконавцем у поданні до суду обставини на доведення необхідності обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон не грунтуються на вимогах за-кону, не є підставою вважати, що вона ухиляється від виконання судового рі-шення чи може виїхати за межі України саме з метою ухилення від виконання судового рішення. Слід зауважити, що державним виконавцем жодним чином не доводиться повнота вчинення ним усіх можливих виконавчих дій у виконав-чому провадженні стосовно ОСОБА_1 , зокрема, не витребувано відомостей про наявність у боржниці закордонного паспорта, грошових вкладів у фінансо-вих установих та банківських і т.ін., у зв`язку з чим належить зробити висновок про недоведеність заявником обставин, вказаних в обгрунтування подання до суду.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування су-дового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповід-ній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; по-рушення норм процесуального права або неправильне застосування норм мате-ріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вва-жається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не під-лягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського ра-йонного управління юстиції Головного управління юстиції у Вінницькій облас-ті Гаврилюка С. В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за ме-жі України не перешкоджає заявнику звернутися в суд з новою обґрунтованою заявою, якщо боржниця буде ухилятися від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, яке перебуває у стадії примусового виконання.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року скасувати, у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юсти-ції Головного управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюка Сергія Васи-льовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголо-шення, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота