Єдиний унікальний номер 235/1069/20
Номер провадження 22-ц/804/2572/20
Головуючий у 1 інстанції Хмельова С.М. Єдиний унікальний номер 235/1069/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2572/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Кішкіної І.В., Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2020 року цивільну справу №235/1069/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (головуючий у 1 інстанції суддя Хмельова С.М.),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 23.11.2010 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте останній свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30.11.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 99666 грн. 83 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 1949,94 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 89736,91 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 2757,75 грн., а також штрафи у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 4722,23 (процентна складова). Дану суму, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 2102 гривні просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням щодо відмови у стягненні тіла кредиту та процентів, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду в зазначеній частині та ухвалити нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування зазначає, що суд помилково відмовив їм у задоволені вимог щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням у зв`язку з пропуском строку звернення до суд. Висновок щодо пропуску строку позовної давності не відповідає дійсності. Судом не було враховано, що відповідач у добровільному частково погашав заборгованість та вніс останній платіж 14.08.2017 року. Тому вважає, що з урахуванням звернення до суду 20.02.2020 року, позов ними подано в межах строку позовної давності. Крім того, посилається, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування, у якій зазначено про сплату відсотків за ставкою у розмірі 2,5 % на місяць. Дану довідку долучено до апеляційної скарги.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що анкета-заява не містить даних про суттєві умови договору, у тому числі щодо строку дії кредитна картка. Надана позивачем довідка щодо строку дії карток, не підтверджує, що зазначені картки видавалися саме за спірним договором. Крім того, нарахування відсотків (а також пені, штрафів) за період з 01.09.2014 року по 31.07.2016 року є незаконним. оскільки у цей період відповідач знаходився у зоні АТО та має посвідчення учасника АТО, а за ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволені вимог щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками. В інший частині сторонами рішення суду не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи убачається, що 23.11.2010 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг; а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT»; «Універсальна GOLD», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. З анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідача убачається, що бажаний кредитний ліміт становить 8000 грн.

Відповідно до довідки №30.1.0.0/2-20200220/0805 на виконання умов кредитного договору б/н від 23.11.2010 року ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , остання з яких мала термін дії до 07.2016.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 30.11.2019 року становить 99666 грн. 83 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 1949,94 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 89736,91 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 2757,75 грн., а також заборгованість по судовим штрафам у розмірі 5222,23 грн.

На час розгляду справи сума заборгованості не погашена.

За таких обставин відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторонами не було узгодження нарахування та розмір відсотків, а тому відсутні правові підстави для задоволення вказаних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким правовим висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування. Послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, оскільки договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, а інших умов договору сторони не підписували, то Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, лише у разі, якщо саме ці Умови і правила були чинними під час укладення договору. Проте належними доказами не підтверджується, що саме додані банком до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг були чинними на час укладення договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також. Якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що позивачем не доведено узгодження запропонованих позичальнику Умов та правил банківських послуг, які відповідачем не підписані. У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом. Нарахування процентів та штрафних санкцій суперечить положенням законодавства щодо захисту споживача у кредитних відносинах, оскільки споживач не повідомлений належним чином про умови кредитування.

Такий висновок суду не спростовується доводами апеляційної скарги, у тому числі щодо укладення між сторонами саме кредитного договору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, тягар доказування правомірності своїх вимог, у тому числі щодо стягнення процентів за користування кредитом, покладається на позивача, проте останнім не надано належних та допустимих доказів, що сторонами було узгоджено наведені умови сплати процентів за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо узгодження сторонами умов нарахування відсотків при підписанні довідки про умови кредитування, оскільки відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Довідка про умови кредитування від 23.11.2010 року, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі не може бути прийнята у якості доказу узгодження умов нарахування процентної ставки, оскільки всупереч ст. 367 ЦПК України була подана лише до апеляційного суду. Позивачем вказаний доказ до суду першої інстанції не подавався та судом не досліджувався. В апеляційній скарзі не зазначено, які об`єктивні причини перешкоджали позивачу подати цей доказ до суду першої інстанції. У зв`язку з цим у прийнятті довідки про умови кредитування у якості доказу у справі було відмовлено ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 вересня 2020 року.

За таких обставин немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1949,94 грн. суд першої інстанції зазначив, що банком було пропущено позовну давність при зверненні до суду.

Проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до липня 2016 року, то саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та інших платежів за кредитом.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим позиціям щодо застосування аналогічних норм права у подібних правовідносинах, які висловлені в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 року у справі № 569/13606/17-ц.

Водночас судом першої інстанції не було враховано положень ст. 264 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи, а саме з виписки по картковому рахунку (картка НОМЕР_3 ) убачається, що відповідач періодично здійснював часткове погашення заборгованості, останній раз - 14 серпня 2017 року на суму 1150 грн. Таким чином, відповідач здійснював дії, що свідчать при визнання ним свого боргу перед позивачем щодо повернення кредитних коштів.

Твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу відносно того, що дана картка не має відношення до кредитного договору, є припущенням та спростовується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене,

Отже, ураховуючи, що встановлений термін позовної давності у три роки, якій було перервано 14.08.2017 року було перервано, спливав 14.08.2020 року, а позивач звернувся до суду з позовом 09.02.2020 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті, з якою справа надійшла до суду, то убачається, що позов подано в межах встановленого законом строку звернення до суду. За таких обставин судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволені частини вимог щодо стягнення тіла кредиту, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту по суті, апеляційний суд зазначає, що сума до стягнення у 1949,94 грн. зазначена у межах кредитного ліміту, встановленого у підписаній відповідачем анкеті-заяві (що становить 8000 грн.). Відповідачем також не спростовано отримання кредитних коштів та наявність заборгованості по тілу кредиту. За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 1949,94 грн. Та вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, та помилково відмовлено у стягненні заборгованості за тілом кредиту, то рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням оспорюваних у суді апеляційної інстанції сум, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 41,12 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 67,04 грн.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту скасувати та в частині розподілу судових витрат змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1949 грн 94 коп. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту згідно договору №б/н від 23.11.2010 року у сумі 1949 (тисяча дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 41,12 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 67,04 грн.

В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: В.В. Папоян

І.В. Кішкіна

О.О. Тимченко