Справа № 310/8477/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

за участю представника позивача адвоката Кондрашової В.М.

за участю відповідача ОСОБА_1

за участю представника відповідача адвоката Полянчук С.О.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбного договору недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання шлюбного договору недійсним.

В обґрунтування вимог в позові зазначено, що ОСОБА_3 її рідний батько, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.10.2011 року її батько вдруге зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2016 року, яке набрало законної сили 31.05.2016 року, шлюб між ними був розірваний.

Ще за своє життя її батько ОСОБА_3 звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. Після смерті батька вона була залучена до участі у даній справі, з якої дізналася про укладення шлюбного договору від 06.09.2016 року, укладеного між її батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області.

Вважає, що відповідачка навмисно умовила її батька на укладання шлюбного договору, так як знала про його онкологічну хворобу.

Відповідно до ст.ст.92,93 СК України, особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям, може бути укладено шлюбний договір, яким регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки, а також можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя, як батьків.

Вважає, що шлюбний договір порушує її права та інтереси, як спадкоємця, а тому він має бути визнаний недійсним, оскільки шлюбний договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений вже після розірвання шлюбу 06.09.2016 року, що суперечить законодавству України, оскільки на час укладання договору ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вже не були подружжям в розумінні ст.ст.3,9 СК України

Просить визнати шлюбний договір, укладений 06.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , недійсним.

Ухвалою судді від 02.06.2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове зсідання на 02.07.2020 року.

02.07.2020 року проведено підготовче засідання та справа призначена до розгляду.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Інших письмових заяв суду не надано.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, уклала договір адвокатом Кондрашової В.М. на представництво її інтересів.

Представник позивача адвокат Кондрашова В.М. в судовому засіданні повністю підтримала позовну заяву позивача, просить її задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала та пояснила суду, що шлюбний договір був укладений на прохання її чоловіка ОСОБА_3 , оскільки йому щось терміново потрібно було продати, на що вона погодилась. Цим шлюбним договором вони майно не ділили, а вказали, що майно, яке придбане до шлюбу, залишається за кожним з них, майно, яке придбане під час шлюбу на ім`я кожного з них, залишається на тим, хто придбав це майно. Від шлюбу з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона має одну малолітню дитину. Як до шлюбу, так і під час шлюбу, а також після розірвання шлюбу вона займалася і по теперішній час займається підприємницькою діяльністю, тобто самостійно заробляла та була матеріально незалежної від свого чоловіка.

В задоволенні позову просить відмовити, оскільки на час складання шлюбного договору права позивачки жодним чином не були порушені.

Представник відповідача адвокат Полянчук С.О. позов не визнала, в задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що позивачка не довела, яким чином були порушені її права на час укладання шлюбного договору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

Позивачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованого Партизанською сільською радою Приморського району 04.09.1991 року, актова запис № 17 (а.с.7).

17.11.2014 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Уцвіль, Санкт- Галлен Швейцарська Конфедерація , змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с.12-18)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , зареєстрованого Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актова запис № 1203 (а.с.8).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 11.05.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05.10.2011 року, від якого мають неповнолітню дитину сина: ОСОБА_9 , 2011 року народження, розірваний ( а.с.9).

06.09.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрований за № 2668, згідно якого цей договір стосується виключно майнових відносин між подружжям і не стосується інших питань подружнього життя, у тому числі і майнових прав та обов`язків як батьків.

Сімейним законодавством подружжю гарантовано право на укладення договорів між собою. Згідно з положеннями ст. 64 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Найпоширенішим видом договорів, що укладається подружжям, є шлюбний договір , порядок укладення та виконання якого регламентований главою 10 СК.

Відповідно до статей 92, 93 СК України, особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям, може бути укладено шлюбний договір, яким регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки, а також можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч.2 ст.7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме - така домовленість не повинна суперечити вимогам СК, іншим законам та моральним засадам суспільства.

Оскільки шлюбний договір є особливим способом урегулювання наявних між подружжям майнових відносин або майнових відносин, що можуть виникнути в майбутньому, засобом захисту майнових прав подружжя, а також засобом здійснення майнових обов`язків, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

У відповідності зі ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 103 СК України, до інших осіб, які можуть вимагати визнання шлюбного договору недійсним, належать особи, права та інтереси яких цим договором порушуються.

Позивачка вказує, що шлюбний договір між її батьком ОСОБА_10 та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений вже після розірвання шлюбу, тобто 06.09.2016 року, що суперечить ст.92 СК України, оскільки її батько та відповідачка вже не були подружжям. При цьому яким чином порушені її права позивачки на час укладання вказаного договору, позивачка не вказує.

Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017р. по справі № 447/66/15 встановлені підстави визнання недійсності шлюбного договору: «оскільки договір, в тому числі шлюбний договір, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до ст. 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ст. 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Згідно частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, особам надається право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Так, ч.3 ст.6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи таким чином особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Отже, принцип свободи договору відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України є визначальним і полягає в наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, ураховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд урегулювати в договорі свої відносини лише у випадках, якщо:

-існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства;

-заборона випливає зі змісту акта законодавства;

-така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Про необхідність застосування норм ЦК при визнанні шлюбного договору недійсним міститься вказівка і в ст.103 СК України.

Виходячи зі змісту ст.ст.9, 103 СК України, ст.ст.203, 215 ЦК України, підставою недійсності шлюбного договору є недодержання в момент учинення стороною (сторонами) таких вимог:

1) зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству, а також моральним засадам суспільства;

2) волевиявлення кожного з подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

3) шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним.

Норми СК у ст.ст.57, 60, 61, на підставі ч.1 ст.7 цього кодексу, встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Умовами укладеного Договору є наступне:

Згідно п. 2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 домовилися зберегти особисту власність кожного з подружжя на майно, що придбане до реєстрації шлюбу,

Згідно п.3 майно, одержане кожним з них в дар або внаслідок спадкування у період перебування у шлюбі, є особистою приватною власністю кожного з них,

Згідно п.4 майно, яке нажито під час шлюбу та зареєстроване на ім`я дружини, є особистою приватною власністю дружини.

Згідно п.5 майно, яке нажито під час шлюбу та зареєстроване на ім`я чоловіка, є особистою приватною власністю чоловіка.

Зі змісту шлюбного договору від 06.09.2016 року вбачається, що шлюбним договором закріплено виключно умови щодо прав кожного з подружжя на майно, яке придбане кожним до укладання шлюбу, отримане кожним в дар або в порядку спадкування, майно, придбане під час шлюбу та зареєстроване за кожним з подружжя, належить тому подружжю.

Із оспорюваного договору вбачається, що при укладені договору, сторони попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчинені правочинів вимог закону, усвідомлювали значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі як учасників цього правочину, розуміли його природу, а також права та обов`язки за договором. Підписання вказаного договору свідчить про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін договору. Текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. ОСОБА_3 та м

ОСОБА_1 під час посвідчення шлюбного договору своїм підписом засвідчили, що текст договору їм повністю зрозумілий і їх воля була направлена саме на укладення такого шлюбного договору на зазначених умовах.

Доводи позивачки про те, що відповідачка навмисно умовила її батька на укладання шлюбного договору, так як знала про його онкологічну хворобу, є голослівним та позивачкою не доведені.

Відповідно до п.12 вказаного договору, сторони мають право відмовитися від цього шлюбного договору, права та обв`язки припиняються в день подання ними до нотаріуса заяви про відмову від цього Шлюбного договору.

Вказаний договір складений 06.09.2016 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з часу укладання договору з заявою до нотаріуса про відмову від Шлюбного договору у відповідності до п.12 договору, не звертався.

Як вбачається з вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказаним договором ніяких обов`язків на позивачку не покладено.

При укладенні шлюбного договору сторони підтвердили усвідомлення значення своїх дій і могли керувати ними, розуміли природу цього договору, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладено на обумовлених ними умовах і не є результатом впливу тяжких для сторін обставин; договір вчинено з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним), та не приховує інший правочин, не зменшує обсяг прав неповнолітньою дитини позивача та померлого ОСОБА_3 , які встановлені СК, не ставить одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище; не передається у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації, не має суперечностей між його змістом та вимогами закону, тобто договір відповідає імперативним нормам та договором дотримані моральні засади суспільства.

Вивчивши доводи позивачки, викладені в позовній заяві, пояснення представника позивачки в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що при укладанні шлюбного договору, укладеного між ОСОБА_3 та відповідачкою 06.09.2016 року, позивачка була дієздатною повнолітньою особою, знаходилася в зареєстрованому шлюбі, мешкала за межами республіки Україна, інвалідом не є та не визнавалася, тобто права позивачки на час укладання шлюбного договору не були порушені і порушення права позивачки шлюбним договором, останньою не доведено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка не довела свої позовні вимоги, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89, 258,259,263-264 ЦПК України, ст.ст.7, 8, 9,57,60,6164,103 СК України, ст.ст.3,6, 203,215627,628, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбного договору недійсним - відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - за наступною веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud0801/.

Повний текст рішення складено 18.08.2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова