справа №619/134/17
провадження №8/619/1/20
18 серпня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Калмикової Л.К.
за участю секретаря судового засідання- Кравченко К.В.,
представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дергачі заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017 за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 619/134/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017 за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 619/134/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.
В заяві зазначає, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017р. у справі № 619/134/17 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 07.07.2015р. задоволено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області скасовано. Постановою Верховного суду від 28.02.2018р. рішення апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою апеляційного суду Харківської області від 13.09.2018р., апеляційне провадження у справі закрито.
Вказує, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017р. є рішенням, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили. Крім цього,вона є особою, яка приймала участь у розгляді справи в апеляційній інстанції та відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України має право на звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 задоволено. Судом встановлено факт тимчасової недієздатності ОСОБА_3 під час вчинення правочину 07.07.2015р. щодо усвідомлення значення своїх дій та можливості керувати ними, визнано недійсним договір позики від 07.07.2015р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Позовні вимоги задоволено, виходячи з наявного у матеріалах справи Висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р. (Український науково-дослідний інститут соціальної і судової психіатрії та наркології, ІКЮО 04803492), відповідно до якого ОСОБА_3 в момент здійснення правочинів 07.07.2015р., 07.09.2015р., 23.11.2015р. не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Висновки експертизи про психічний стан ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що в червні 2015р. ОСОБА_3 звертався до лікарів-психіатрів зі скаргами на перепади настрою та у період з червня 2015р. по квітень 2016р. лікувався в Приватній психіатричній клініці м. Одеси з почерговою зміною маніакальної та депресивної симптноматики. За результатами клінічних спостережень та анамнезу лікарі-психіатри встановили ОСОБА_3 діагноз біполярного афективного розладу (F31) (ст. 8 Висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р., а.с. 61).

Вказані обставини встановлені експертами на підставі медичної картки амбулаторного хворого № 1071 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не прошита, не пронумерована (ст. 2 Висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р., а.с. 55), текст якої продубльовано з абз. 9 ст. З по абз. 1 ст. 5 Висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р. (а.с. 56 - ст. 58).

У відповідь на запит прокурора Харківської місцевої прокуратури Харківської області від 13.05.2019р. (у межах кримінального провадження № 0004018, внесеного до ЄРДР 20.09.2018р.), громадським об`єднанням (без статусу юридичної особи) Громадська організація «Приватна психіатрична клініка» повідомлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на амбулаторному лікуванні в Приватній психіатричній клініці. В якості додатка до листа від 30.05.2019р. надано копію медичної карти амбулаторного хворого № 0171 від 30.06.2015р. (форма 25/о), складеної російською мовою на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідь на адвокатський запит від 25.06.2019р. № 2506/1, листом № 17/53/1519-19/17711 15.07.2019 року) Міністерство охорони здоров`я України повідомило про відсутність в Ліцензійному реєстрі МОЗ України інформації про видачу ліцензії МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики громадському об`єднанню (без статусу юридичної особи) Громадська організація «Приватна психіатрична клініка» та ФОП ОСОБА_6 .

15.07.2019 року їй стало відомо, що картку амбулаторного хворого № 0171 створено та заповнено особою, яка не мала (та не має) ліцензії МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики, не мала (та не має) права на проведення медичних оглядів, не мала (та не має) права надавати медичну допомогу та встановлювати діагнози, а також не мала (та не має) права на створення (заповнення) картки амбулаторного хворого (форма первинної облікової документації № 025/о). Наведені обставини свідчать про те, що карта амбулаторного хворого № 0171 була сфальсифікована (підроблена) та не могла бути на законних підставах використана як доказ у справі або як матеріал при проведенні експертизи.

Вказані твердження обґрунтовує наступним.

Відповідно до абз. 3 ст. З Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно- правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників (редакція від 13.06.2015 року).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.

Відповідно до положень абз. 7 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Відповідно до положень абз. 11 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», провадження господарської діяльності в сфері охорони здоров`я, яка відповідно до закону підлягає ліцензуванню, дозволяється лише за наявності ліцензії.

Зазначила, що амбулаторна психіатрична допомога може надаватись виключно закладами охорони здоров`я юридичними особами, за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства або фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати із закладами охорони здоров`я у цивільно-правових відносинах.

Водночас, громадське об`єднання (без статусу юридичної особи) Громадська організація «Приватна психіатрична клініка» не є юридичною особою, не є закладом охорони здоров`я та не має ліцензії МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики; ФОП ОСОБА_6 не перебуває із закладом охорони здоров`я у трудових чи цивільно-правових відносинах і не має ліцензії МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Вказує, що форма первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторногохворого №" створюється та заповнюється у випадку звернення особи у заклад охорониздоров`я, та аж ніяк не у випадку звернення особи до громадського об`єднання.Вважає, що медична карта амбулаторного хворого № 0171 (форма первинної облікової документації № 25/о), що складена на ОСОБА_3 громадським об`єднанням (без статусу юридичної особи) Громадська організація «Приватна психіатрична клініка» та особою " ОСОБА_7 -" є підробленою (створеною, заповненою та виданою незаконно), оскільки складена не за фактом звернення ОСОБА_3 до закладу охорони здоров`я.

ОСОБА_3 лікувався в період з червня 2015р. по квітень 2016р. в Приватній психіатричній клініці м. Одеси, оскільки громадське об`єднання (без статусу юридичної особи) Громадська організація «Приватна психіатрична клініка» не є закладом охорони здоров`я та не здійснює забезпечення медичного обслуговування населення, у тому числі не надає амбулаторної психіатричної допомоги.

На час розгляду справи вона. заявник, не мала можливості дізнатись про факт підроблення медичної карти амбулаторного хворого № 1071 та про факт надання ОСОБА_3 (його представниками) недостовірної інформації про перебування ОСОБА_3 на лікуванні у період з червня 2015р. по квітень 2016р., оскільки ОСОБА_3 , його представниками та службовими/посадовими особами Дергачівського районного суду Харківської області вживались заходи, направлені на приховування від неї змісту медичної карти амбулаторного хворого № 1071. Так, підроблена медична кара амбулаторного хворого № 1071 долучалась до матеріалів судової справи № 619/134/17, надавалась експертам для проведення експертизи, однак, при ознайомленні з матеріалами судової справи її представниками оригінал або копія такої амбулаторної карти були відсутні в матеріалах судової справи.

Внаслідок наведеного для неї було неможливо встановити, яким саме закладом охорони здоров`я створено та заповнено медичну карту амбулаторного хворого № 1071 та в якому саме закладі охорони здоров`я ОСОБА_3 у період з червня 2015р. по квітень 2016р. перебував на лікуванні.

При цьому, закладу охорони здоров`я з назвою "Приватна психіатрична клініка м. Одеси» не існує взагалі, а тому відшукати такий заклад охорони здоров`я з метою перевірки, встановлення або ж спростування факту перебування ОСОБА_3 на лікуванні у період з червня 2015р. по квітень 2016р. для неї було неможливо.

Жодний аркуш матеріалів судової справи, у тому числі Висновок судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р., не містить інформації про те, що медична карта амбулаторного хворого № 1071 заповнювалась громадським об`єднанням (без статусу юридичної особи) Громадська організація «ПРИВАТНА ПСИХІАТРИЧНА КЛІНІКА». У зв`язку з цим їй не було та не могло бути відомо про факт підроблення медичної карти амбулаторного хворого № 1071 і вона не могла отримати та надати до суду докази підроблення такої медичної карти та докази, що свідчать про те, що ОСОБА_3 на лікуванні у період з червня 2015р. по квітень 2016р. в закладах охорони здоров`я не перебував.

Враховуючи, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017р. про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 ґрунтується виключно на висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р. (в основу якого покладено твердження про факт перебування ОСОБА_3 на лікуванні у період з червня 2015р. по квітень 2016р. в Приватній психіатричній клініці м. Одеси (з почерговою зміною маніакальної та депресивної симптноматики), що нібито підтверджується медичною картою амбулаторного хворого № 1071 ОСОБА_3 ), факт підроблення карти амбулаторного хворого № 1071 від 30.06.2015р. та факт надання ОСОБА_3 (його представниками) недостовірної інформації про перебування ОСОБА_3 на лікуванні у період з червня 2015р. по квітень 2016р. є істотними для справи обставинами, що не були встановлені Дергачівським районним суду Харківської області та не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи.

Медична карта амбулаторного хворого № 1071 від 30.06.2015р. ОСОБА_3 - не є достовірним доказом: на підставі такої карти амбулаторного хворого неможливо встановити дійсні обставини справи, у тому числі обставини, на які посилався ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Вважає, що експерти, які склали Висновок судово- психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017р. ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) та в розпорядженні яких під час проведення експертизи перебувала підроблена медична карта амбулаторного хворого № 1071 від 30.06.2015р., не могли бути необізнаними відносно того, що така медична карта амбулаторного хворого була створена та заповнена особами, що не мали на це права. Так, медична карта амбулаторного хворого містить печатку громадського об`єднання (без статусу юридичної особи) Громадська організація «Приватна психіатрична клініка», яке не є закладом охорони здоров`я, а відтак не має права надавати медичну допомогу, встановлювати діагнози та створювати медичну документацію.

Зазначила, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017р. (та встановлені ним обставини) впливають на її права та законні інтереси, оскільки таке рішення використовуються ОСОБА_3 та його представниками в інших судових справах, в яких вона виступає відповідачем, для підтвердження тверджень ОСОБА_3 про його тимчасову недієздатність у відповідні календарні дати.

Вважає, що дії ОСОБА_3 та його представників (щодо подання до суду завідомо недостовірних, підроблених доказів медичної карти амбулаторного хворого № 1071 від 30.06.2015р. ОСОБА_3 , а також дії експертів ОСОБА_8 . Олійник Оксани Петрівни (щодо свідомого врахування під час надання висновку експерта завідомо недостовірної інформації, що міститься в підробленій медичній карті амбулаторного хворого № 1071 від 30.06.2015р. ОСОБА_3 ) можуть містити у собі склад злочину, передбачений ч. 1, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України. Наведене є підставою для постановлення судом окремої ухвали щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з направленням такої окремої ухвали прокурору чи органу досудового розслідування.

Просить заяву задовольнити.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , підтримала заяву. Надала пояснення, аналогічні даним, викладенним у заяві. Крім того, пояснила, що відповідач ОСОБА_5 надавав суду письмові пояснення про те, що грошові кошти за договором позики, а також додатковими угодами ним взагалі не передавались, Договір, угоди він підписвав на прохання ОСОБА_3 . Про це він повідомив і органи досудового розслідування в ході допиту в якості свідка по кримінальному провадженню.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заяву не визнав. Вважає, що вона не підлягає задоволенню. про що повідомив у письмових запереченнях, які підтримав в судовому засіданні, згідно яких зазначив про наступне.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року у вказаній справі було задоволено позов ОСОБА_3 та визнано недійсним договір позики від 07.07.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з тих підстав, що її не було залучено до справи в якості третьої особи, в той час, як рішення суду першої інстанції начебто впливає на її права.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року було скасовано рішення суду першої інстанції. а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Натомість Верховний Суд своєю постановою від 28 лютого 2018 року у вказаній справі скасував рішення суду апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд виходив з того, що заявницею не було доведено, що рішення суду першої інстанції якимось чином впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , а апеляційний суд не перевірив та не дослідив ці обставини та прийняв неправомірне рішення.

В подальшому Апеляційний суд Харківської області під час нового розгляду у вказаній справі у своїй постанові від 13 вересня 2018 року виправив свою помилку та закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційне провадження по даній справі було відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 яка подана особою, яка не приймала участі у справі, але посилається як на підставу наявності права на апеляційне оскарження судового рішення на вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року судом не вирішувались питання про свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони по справі не посилались, що за договором позики від 07.07.2015 року ОСОБА_3 були одержані кошти, які використані в інтересах його з ОСОБА_1 сім`ї. Обсяг зобов`язань ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився.

Посилання апелянта на те, що рішення по справі може бути використане у якості обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними інших договорів, укладених ним 07.07.2015 року стосовно майна, власником якого на теперішній час є ОСОБА_1 апеляційний суд при новому розгляді визнав безпідставними, адже з огляду на положення ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені по даній справі, не можна визнати преюдиційними в спорі з іншими сторонами та можуть бути спростовані у загальному порядку.

Заявник, як на підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами посилалась на наступні обставини:

Медична документація, що складалася за результатами звернення ОСОБА_3 до Громадської організації «Приватна психіатрична клініка» не може бути використана при проведенні судово-психіатричної експертизи, оскільки дана організація не має ліцензії на медичну практику;

Медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_3 з Громадської організації «Приватна психіатрична клініка» не може бути використана як доказ і як об`єкт дослідження при проведенні судово-психіатричної експертизи, оскільки записи в цій картці виконані адміністратором клініки.

Посилаючись на наведені припущення, заявник ОСОБА_1 зазначає, що вважає висновок судово-психіатричної експертизи № 20 від 30.05.2017 року завідомо неправильним.

Зазначає, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення суду ґрунтується виключно на припущеннях та власних суб`єктивних висновках, які не підтверджуються належними процесуальними документами. Зокрема, заявником ОСОБА_1 не долучено до заяви вироку або ухвали суду про закриття кримінального провадження, якими було б встановлено факт надання завідомо неправильного висновку експерта.

Однак, з урахуванням факту відкриття провадження по перегляду рішення суду за заявою ОСОБА_1 вбачає необхідним надати суду детальне спростування суб`єктивних припущень заявниці шляхом подання до суду Висновку фахівця у галузі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 від 04 листопада 2019 року № 9 (в порядку ст. 102 ЦПК України).

ОСОБА_10 має вищу медичну освіту, науковий ступінь кандидата медичних наук, вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «судово-психіатрична експертиза», вищий клас судового експерта, експертний стаж 20 років.

За результатами розгорнутої наукової оцінки наданих матеріалів судовий експерт Каніщев А.В. у відповідь на поставлені питання приходить до наступних висновків:

Відсутність у певного суб`єкта (фізичної особи, юридичної особи або громадського об`єднання без статусу юридичної особи) ліцензії на медичну практику, так само як і встановлення факту порушення ліцензійних умов, не може розцінюватися як обставина, що виключає інформативність, доказову цінність та експертне значення медичної документації, створеної таким суб`єктом.

За загальним правилом, записи в медичній карті амбулаторного хворого (формі № 025/о) ведуться лікарем, який здійснює огляд або надає амбулаторну допомогу. Разом із тим, положення щодо заповнення медичної карти лікарем не можна розуміти як вимогу щодо особистого рукописного заповнення лікарем усіх елементів медичної картки.

У випадку, який описується у запиті адвоката, важливе значення має те, що результати психіатричних оглядів пацієнта лікарем-консультантом верифіковані первинними лікарськими записами; більше того, наявна документація дозволяє чітко ідентифікувати лікаря, який безпосередньо проводив психіатричні огляди та надавав амбулаторну психіатричну допомогу. Вказане зумовлює принципову можливість та допустимість використання медичної документації і як доказу в суді, і як об`єкту дослідження при проведенні судово-психіатричної експертизи.

З урахуванням наведених у Висновку фахівця у галузі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 від 04 листопада 2019 року № 9 заключень, повністю спростовують суб`єктивні припущення заявника ОСОБА_1 на яких ґрунтується зміст заяви про перегляд рішення суду за ніби-то нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 обґрунтовує заяву тим, що ОСОБА_3 використовує судовий спір по справі № 619/134/17 і наданий у рамках розгляду цієї справи висновок судово-психіатричної експертизи № 20 від 30.05.2017 р. для того, щоб підтвердити певні обставини в інших судових справах.

Однак, наведений висновок судово-психіатричної експертизи № 20 від 30.05.2017 р. було надано суду в рамках розгляду спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Заявник ОСОБА_1 не приймала участі у розгляді цього спору, та як було зазначено Апеляційним судом Харківської області у постанові по справі від 13.08.2018 р. (новий розгляд після постанови Верховного Суду України) рішення суду у справі жодним чином не впливає на обсяг прав та обов`язків заявниці ОСОБА_1 .

Таким чином, обставини, викладені у рішеннях судів по справі № 619/134/17 не є такими, що не підлягають доказуванню у інших судових спорах між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» завідомо неправильний висновок експерта, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами (пункт 2 частини другої статті 361 ЦПК) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Однак заявником ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів надання ОСОБА_3 до суду будь-яких фальшивих документів, надання експертами завідомо неправильного висновку, або притягнення учасників справи або експертів до кримінальної відповідальності за вчинення таких дій.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилається на:

Лист Міністерства охорони здоров`я № 17/53/1519-19/17711 від 08.07.2019 р. щодо відсутності у Ліцензійному реєстрі МОЗ України інформації про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики у Громадської організації «Приватна психіатрична клініка» (з чого заявник робить висновок про «фальсифікацію» карти амбулаторного хворого № 1071, яка використовувалась при проведенні судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 по справі).

Пояснення гр. ОСОБА_5 від 07.02.2020 року, що засвідчені нотаріусом Жиляєвою Н.В. та зареєстровані у реєстрі за № 519, про те, що він не передавав грошові кошти ОСОБА_3 .

Зазначає, що цивільна справа № 619/134/ 17 перебувала на розгляді судів з 18.01.2017 року. З цього часу справа двічі перебувала на розгляді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (Постанова ВСУ по справі від 28.02.2018 року та Постанова ВС від 26.02.2020 року). За результатами двох розглядів справи касаційною інстанцією було постановлено залишити без змін Постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року.

Зі змісту Постанови Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року вбачається, що під час апеляційного розгляду було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року судом не вирішувались питання про свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони по справі не посилались, що за договором позики від 07.07.2015 року ОСОБА_3 були одержані кошти, які використані в інтересах його з ОСОБА_1 сім`ї. Обсяг зобов`язань ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270, від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

Таким чином, остаточне рішення по справі № 619/134/17 було прийняте 13.09.2018 року. Тобто, обставини, на які посилається заявник, виникли після ухвалення остаточного судового рішення по справі, не пов`язані з позовними вимогами по справі (з урахуванням того, що заявник ОСОБА_1 взагалі не є стороною по справі), не повинні були та не могли бути враховані судами при ухваленні судового рішення по справі. Отже обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 взагалі не є нововиявленими.

Щодо позиції відповідача ОСОБА_11 , то зазначає, що відповідач ОСОБА_5 протягом 3,5 років розгляду справи у судах (в тому числі 2 розгляди справи Верховним Судом) не змінював правову позицію та не заперечував факт укладення з ОСОБА_3 договору позики від 07.07.2015 р.

Відповідач ОСОБА_5 повідомляв позивачу ОСОБА_3 , що у лютому 2020 року його було викрадено невідомими особами, які вимагали від нього вчиняти певні дії в інтересах ОСОБА_1 . Вважає, що відповідач ОСОБА_5 змінив правову позицію по справі саме у зв`язку з наведеними обставинами.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов:

по-перше, їх існування на час розгляду справи,

по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє,

істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Це висновок, викладений у Постанові ВС від 21 лютого 2018 року справа № 454/3003/14-ц, ЄДРСРУ № 72378039.

Таким чином, зміна правової позиції відповідача ОСОБА_5 по справі та його пояснення від 07.02.2020 року не є нововиявленими обставинами по справі.

Також зазначає, що у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилається на той факт, що ніби-то неналежне оформлення медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 № № 1071 та відсутність у Ліцензійному реєстрі МОЗ України інформації про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики у Громадської організації «Приватна психіатрична клініка» призводить до наявності сумнівів у висновках судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 , що була проведена по справі Українським науково-дослідному інституту соціальної та судової психіатрії та наркології за ухвалою суду від 23.01.2017 р.

Згідно п. 17-19 Наказу МОЗ № 865 від 08.05.2018 р. «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» під час проведення амбулаторної та стаціонарної СПЕ особа встановлюється за документами, що посвідчують її особу. З метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу експерти проводять психіатричний огляд, оцінюють об`єктивний анамнез, включаючи дані про спадковість психічних розладів, особливості психічного розвитку, сімейний і соціальний статус, особливості реагування на різні життєві ситуації, психічні травми, особливості психічного стану та поведінки під час проведення СПЕ та в період дій, з приводу яких ведеться провадження у цій справі. Експерти оцінюють особливості зовнішнього вигляду, міміки, руху і мови особи, щодо якої проводиться СПЕ, а також її манеру триматися під час обстеження. У разі виявлення короткочасних порушень свідомості описують їх тривалість, зовнішні прояви (збліднення шкірних покривів, наявність додаткових рухів тощо) для уточнення характеру патологічного стану.

Проводячи СПЕ, експерти здійснюють соматичне обстеження особи. Окремо звертають увагу на виявлення слідів пошкоджень, у тому числі самоушкоджень, розташування і особливостей татуювань, оглядають волосисту частину голови для виявлення рубців і шрамів після перенесених травм, виявляють сліди ін`єкцій, оглядають слизову рота і язик (рубці, наявність слідів прикусів).

Проводячи амбулаторну та стаціонарну СПЕ, експерт за потреби залучає психолога. Дослідження має включати в себе обов`язкові елементи:

дослідження особливостей перебігу когнітивних процесів (увага, пам`ять, мислення) - не менше двох методик, спрямованих на дослідження одного процесу;

дослідження індивідуально-психологічних особливостей - не менше двох методик.

Обсяг дослідження та вибір методик у кожному конкретному випадку визначає експерт (психолог).

Тобто під час проведення судово-психіатричної експертизи експерти в першу чергу виходять зі стану особи на момент проведення огляду. Медична документація щодо попереднього лікування особи відповідно до п. 16 наведеного Наказу МОЗ № 865 від 08.05.2018 р. має для експерта виключно інформаційний характер для встановлення анамнезу психічних розладів.

Таким чином, недоліки медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 № № 1071, на які заявник посилається, не мають жодного значення для результатів судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 , що була проведена по справі.

Крім того, просить суд врахувати, що стосовно особи позивача ОСОБА_3 проводилася інша судова-психіатрична експертиза в межах розгляду іншої справи в суді № 638/15252/16-ц (поділ майна подружжя ОСОБА_12 , заявник ОСОБА_1 є відповідачем за цією справою).

Висновком судово-психіатричного експерта № 66 від 16.05.2019 ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» встановлено, що ОСОБА_3 в момент здійснення правочинів 07.07.2015 та 23.11.2015 страждав стійким хронічним психічним розладом та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тобто Висновком судово-психіатричного експерта № 66 від 16.05.2019 фактично підтвердився висновок судово-психіатричного експерта № 20 від 30.05.2017 р. щодо ОСОБА_3 (виконаний в межах розгляду справи № 619/134/17).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомдення про вручення поштових відправлень, про причини неявки не повідомив, у зв`язку суд вважає за можливе розглянути дану заяву у його відсутність, проти чого учасники судового розгляду не заперечували.

Розглянувши заяву, заслухавши представника заявника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Вирішено визнати недійсним договір позики від 07.07.2015, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на суму 20000,00грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року було скасовано рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 13.09.2018 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним закрито.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Харківської обл. від 13.09.2018 про закриття апеляційного провадження було залишено без змін.

Зі змісту постанови Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року вбачається, що під час апеляційного розгляду було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року судом не вирішувались питання про свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони по справі не посилались, що за договором позики від 07.07.2015 року ОСОБА_3 були одержані кошти, які використані в інтересах його з ОСОБА_1 сім`ї. Обсяг зобов`язань ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» завідомо неправильний висновок експерта, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами (пункт 2 частини другої статті 361 ЦПК) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Однак, заявником ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів надання ОСОБА_3 до суду будь-яких сфальсифікованих документів, надання експертами завідомо неправдивого висновку, або притягнення учасників справи або експертів до кримінальної відповідальності за вчинення таких дій. Факт наявності відкритого кримінального провадження не підтверджує доводи заявника про незаконність висновку експертів.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270, від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

Таким чином, остаточне судове рішення у справі № 619/134/17 було прийняте 13.09.2018 року. Тобто, обставини, на які посилається заявник, виникли після ухвалення остаточного судового рішення по справі, не пов`язані з позовними вимогами у справі (з урахуванням того, що заявник ОСОБА_1 взагалі не є стороною у справі), не повинні були та не могли бути враховані судами при ухваленні судового рішення у справі. Отже обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 взагалі не є нововиявленими.

Щодо позиції відповідача ОСОБА_11 , то відповідач ОСОБА_5 протягом 3,5 років розгляду справи у судах не змінював правову позицію та не заперечував факт укладення з ОСОБА_3 договору позики від 07.07.2015 р.

Щодо його показань у кримінальному провадженні, то вирок суду у даному провадженні ще не постановлено. Щодо його письмових пояснень суду, то він при їх дачі про кримінальну відповідальність не попереджався.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов:

по-перше, їх існування на час розгляду справи,

по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи,

по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Це висновок, викладений у Постанові ВС від 21 лютого 2018 року справа № 454/3003/14-ц, ЄДРСРУ № 72378039.

Таким чином, зміна правової позиції відповідача ОСОБА_5 по справі та його пояснення від 07.02.2020 року взагалі не є нововиявленими обставинами по справі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40, рішення у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року, пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).

У відповідності до ч. ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави поз.

У зв`язку з вищевикладеним суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишає в силі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від від 12.07.2017 у цивільній справі № 619/134/17

Згідно п.1 ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для перегляду рішення суду.

Згідно ч.4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.429 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017 за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним та залишити рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2017 у цивільній справі № 619/134/17 в силі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 21.08.2020.

Суддя Л. К. Калмикова