ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» лютого 2020 року м. Херсон

Справа № 658/3251/19

Провадження № 22-ц/819/88/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Кузнєцової О.А.
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Терещенка О.Є. від 01 листопада 2019 року у справі позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 27 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Згідно умов зазначеного договору Банк надав відповідачу кредит в сумі 6 650,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки ОСОБА_1 неналежним чином виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 16 липня 2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 19 194,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4 274,61 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 3 814,60 грн.; заборгованості за пенею та комісією 8 524,88 грн.; штрафу 2 580,66 грн., Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в зазначеному розмірі та судові витрати.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 листопада 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 січня 2020 року про виправлення арифметичних помилок у судовому рішенні, позовні вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 4 274,61 грн. та судові витрати в сумі 422,62 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити в повному обсязі.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконав умов укладеного з Банком кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому заявлені до нього вимоги про стягнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 16 липня 2019 року становить 4 274,61 грн., підлягають задоволенню.

В задоволенні іншої частини позову суд відмовив, зазначивши, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) відсутні, оскільки Банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг, відповідачем не підписаний, тому не свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому умов щодо ціни договору, а також встановленої відповідальності.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи 27 грудня 2013 року, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № DNН4КР34750447 від 30 червня 2006 року, сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.8,9).

Розділом 1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту, а саме - відсотки на 0,00 грн, комісію на 0,00 грн, пеню на 2 580,66 грн. та штраф на 0,00 грн. З дати підписання цієї угоди заборгованість за договором складає 7 140,58 грн. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), є простроченою. На наступний день після повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2 580,66 грн.

Відповідно до Розділу 2 Генеральної угоди Банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит в сумі 6 650,58 грн на строк 24 місяці з 27 грудня 2013 року по 31 грудня 2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 6 650,58 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплачувати проценти в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості в зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашати заборгованість позичальник зобов`язався щомісячно в строк з «01» по «25» число кожного місяця, платежем в сумі 332,80 грн, що складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил (пункт 2.1).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити Банку штраф в розмірі 2 580,66 грн у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки (пункт 2.8.).

Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальник ОСОБА_1 погодився з тим, що даний договір вважається укладеним за умови його підписання обома сторонами.

Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, а також підтвердив свою здатність виконувати умови даного договору.

Банк взяті на себе зобов`язання виконав та встановив кредитний ліміт на платіжну картку відповідача в розмірі 6 650,58 грн. Між тим, ОСОБА_1 обов`язки по погашенню кредиту та відсотків виконував неналежним чином, з порушенням передбачених Генеральною угодою строків.

Погашення заборгованості відповідач припинив здійснювати у вересні 2015 року.

Згідно наданого Банком розрахунку, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по поверненню кредитних коштів, станом на 16 липня 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у загальному розмірі 19 194,75 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 4 274,61 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 3 814,60 грн.; заборгованості за пенею та комісією 8 524,88 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 2 580,66 грн. (а.с.6-7). Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, з наявної в матеріалах справи Генеральної угоди вбачається, що ОСОБА_1 погодив розмір відсотків за користування кредитними коштами та сплату штрафу у випадку прострочення зобов`язання, засвідчивши це своїм підписом.

При цьому, строк кредитування, в межах якого погоджено його умови, закінчився 31 грудня 2015 року та з цієї дати настав строк виконання зобов`язань у повному обсязі і виник обов`язок повністю погасити заборгованість.

Отже, подальше нарахування відсотків - після закінчення строку кредитування - суперечить вимогам закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10 цс у справі № 444/9519/12. В ній зазначено про те, що: проценти за кредитом нараховуються протягом строку кредитування; якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України; перебіг позовної давності починається по кожному окремому платежу з моменту прострочення його оплати; неустойка нараховується з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, якщо такий платіж не було здійснено (аналогічно розраховується й позовна давність зі сплати неустойки по кожному платежу, але у межах спеціального строку давності - 1 рік); сплив позовної давності зі сплати основної суми заборгованості (тіла, процентів) є підставою для застосування строку давності і до додаткових вимог (штраф, пеня).

Відповідач не подавав до суду заяви про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, нарахування відсотків після 31 грудня 2015 року є безпідставним. Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості розмір відсотків станом на 31 грудня 2015 року складає 1 093,81 грн та їх сплату погоджено відповідачем у п. 2.1 Генеральної угоди, дійсність якої не оспорена, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо незаконності рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Отже, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, стягнувши з відповідача на користь Банку заборгованість за відсотками в сумі 1 093,81 грн.

В частині позовних вимог про стягнення штрафу та пені, колегія суддів дійшла таких висновків.

За вимогами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 130/904/16-ц.

Отже, сторонами у Генеральній угоді погоджено нарахування та суму штрафу при порушенні строків платежів, передбачених договором. При цьому, п. 2.8. вказаної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню заборгованості по кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

Таким чином, умови укладеного між сторонами кредитного договору передбачають можливість одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Така відповідальність запроваджена двома різними умовами договору й надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту більш ніж на 31 день.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи та яким згідно Генеральної угоди передбачено розмір пені за прострочення зобов`язання, не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору (Генеральної угоди), укладеного між сторонами 27 грудня 2013 року. Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначеними у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 647/248/17.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що сторонами погоджено застосування цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді штрафу, отже сплата позичальником пені в розмірі, визначеними Умовами та правилами, які позичальником не погоджені, є подвійною відповідальністю і не підлягає застосуванню, оскільки це суперечить чинному законодавству України.

Окрім того, нарахована позивачем комісія, яку Банк просить стягнути разом із пенею, не передбачена Генеральною угодою, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Враховуючи викладене, до стягнення за прострочення виконання зобов`язання підлягає тільки штраф, погоджений сторонами у Генеральній угоді у сумі 2 580,66 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення відсотків та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь Банку заборгованість за відсотками в сумі 1 093,81 грн. та штраф в розмірі 2 580,66 грн.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення суми судового збору з відповідача на користь позивача шляхом збільшення суми стягнення з 422,62 грн. до 1 988,85 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-384,390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 листопада 2019 року в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу скасувати. Постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 093,81 грн. та штраф в розмірі 2 580,66 грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення судового збору змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 422,62 грн. до 1 988,85 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що ухвалена у малозначній справі.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко