ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5107/20 Справа № 188/837/19 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кравченко Р.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2019 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Судові витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року у справі №188/837/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року просить рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважають, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач більше 10 років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується житловим приміщенням, однак остання позбавлена можливості розпоряджатися нерухомим майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що спірне нерухоме майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Власником цього майна до 1987 року був ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право приватної власності на будівлю від 03.06.1985 року, зареєстрованого в Реєстровій книзі Павлоградського бюро технічної інвентаризації 03.06.1985 року за №26-59 (а.с. 7).

Рішенням народного суду Петропавлівського району Дніпропетровської області від 04.09.1987 року у справі №2-194-1987, яке набрало законної сили, розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і розділене спільне майно подружжя у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_3 51/100 частину всього домоволодіння, а ОСОБА_4 49/100 частин всього домоволодіння (а.с.8-9).

ОСОБА_3 не звертався з приводу внесення змін в реєстраційні документи.

ОСОБА_4 на підставі вказаного судового рішення 13.05.1998 року зареєструвала у Павлоградському бюро технічної інвентаризації своє право власності на 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , про що записано в реєстрову книгу за №26-59, що підтверджено реєстраційним посвідченням (а.с. 10).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.1997 року (а.с. 11).

З довідки №1890 від 01.04.2019 року виданої Петропавлівською селищною радою вбачається, що на день його смерті разом з ним були зареєстровані: син ОСОБА_1 , з 27.07.1989 року та по теперішній час, та невістка ОСОБА_5 з 09.01.1990 року по 14.12.2006 рік (а.с. 12).

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року (який був чинний на момент смерті ОСОБА_3 ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

А тому, ОСОБА_1 фактично вступив у володіння спадковим майном, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно з довідки про звільнення Частина Б, Серії № НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 у період з 2004 року по 2007 рік та з 15.01.2009 року по 15.01.2019 року відбував покарання у місцях позбавлення волі (а.с. 90).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

А згідно, роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи вищезазначені факти, посилання ОСОБА_2 про те, що право власності на спірне майно ні за ким не зареєстроване, спростовується встановленими обставинами справи.

А тому, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича