Справа № 162/443/20
Провадження № 2/162/156/2020
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24 вересня 2020 року смт Любешів.
Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Глинянчука В.Д., за участі секретаря судових засідань Смаль Т.П., розглянувши справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.
ОСОБА_1 звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 04 червня 2020 року.
Ухвалою суду від 18 червня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Підготовче провадження у справі закрито 17 серпня 2020 року, судовий розгляд справи призначено на 24 вересня 2020 року.
На призначену дату судового розгляду сторони не з`явилися.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти її заочного розгляду ОСОБА_1 не заперечив.
Відповідач, яка належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи, не повідомила про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подала.
Ухвалою суду постановлено провести заочний розгляд цієї справи.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтуванні позову позивач ОСОБА_1 вказує, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач була зареєстрована та проживала у вказаному житлі з 15 листопада 2017 року. ОСОБА_2 проживала разом з сином позивача без реєстрації шлюбу. В кінці 2017 року відповідач виїхала із згаданого будинку, вивезла особисті речі, за місцем реєстрації не проживає і не з`являється. З моменту зміни місця проживання відповідач не виявила бажання знятись з реєстраційного обліку. У зв`язку наведеним позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стислий виклад позиції відповідача.
Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавала.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 травня 2016 року щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним № 59986044 позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .
Згідно з рішенням Любешівської селищної ради Любешівського району № 7/4 від 12 травня 2016 року вулицю Ісая у селищі Любешів перейменовано на вулицю Дружби.
Відповідно до відомостей будинкової книги відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у цьому житлі з 15 листопада 2017 року.
Довідкою № 1884 та актом про фактичне місце проживання Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області від 03 червня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована у будинку по АДРЕСА_1 з 15 листопада 2017 року, але за вказаною адресою не проживає близько одного року.
Норми права, які застосував суд.
Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
У відповідності з частиною першою статті 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК).
Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
У відповідності з частиною першою статті 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК речовими правами на чуже майно зокрема є право користування (сервітут).
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із статтею 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно з статтею 3 цього Закону реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Мотиви суду щодо позовних вимог.
У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи дослідженні у ході судового розгляду докази, законодавство, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Відповідач, будучи зареєстрована в житловому будинку, який належить позивачу, тривалий час не проживає в ньому. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, не встановлено.
Таким чином, суд вважає обгрунтованою позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивача.
Разом з цим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; стаття 405 ЦК). Така правова позиція роз`яснена у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2012 року №6-57цс11.
З огляду на викладене, суд вважає що ця позовна вимога є зайвою, оскільки задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку до задоволення не підлягають.
Питання розподілу судових витрат.
На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні відомості про понесені сторонами судові витрати.
Позивач звільнений від оплати судового збору при поданні позовної заяви.
Таким чином, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача судовий збір у розмірі ставки для вимог немайнового характеру.
Враховуючи наведене, керуючись статями 264, 265, 282 ЦПК, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 -- відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 у користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.Д. Глинянчук