Справа № 127/46/20
Провадження № 2/127/12/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: Дернової В.В.,

секретаря Тронт М.О.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернюк С.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кашпрук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 2174 від 27 березня 2019 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що помилився у правовій природі оспорюваного правочину, правах та обов`язках сторін за ним, оскільки на момент його вчинення вважав, що внаслідок укладення такого правочину його син ОСОБА_2 буде доглядати та утримувати його довічно, а також, що за ним буде збережено право проживання у квартирі та користування нею.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року забезпечено докази шляхом допиту як свідка відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року у судове засідання викликано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чернюк С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кашпрук О.В. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 25.02.2020 року (а.с. 44-52), а саме у зв`язку з тим, що між сторонами було укладено саме договір дарування, а не довічного утримання, що відповідало дійсній волі позивача-дарувальника ОСОБА_1 .

Крім того, відповідача ОСОБА_2 за його згодою було допитано як свідка, та він показав, що батько - позивач ОСОБА_1 давно хотів подарувати спірну квартиру своєму онукові - сину відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 , однак не хотів, щоб до повноліття онука квартирою володіла та користувалася його матір, а тому було прийнято рішення подарувати квартиру синові, який у подальшому розпорядиться нею на користь онука, а тим часом батько буде продовжувати проживати у подарованій квартирі, оскільки син постійно проживає та працює у Польщі, лише періодично приїздить до України; це повністю відповідало волі батька, навіть відбулося святкування тієї події у кафе кінотеатру «Мир» у м. Вінниці; до та після укладення договору дарування відносини з батьком були добрі, мови про розірвання договору дарування не було, 25 червня 2019 року, батько був присутній на святкуванні одруження сина, однак після ампутації 29.08.2019 року ноги та під впливом ОСОБА_11 , яка доглядає за батьком, він почав вимагати повернути квартиру; батькові пропонувалося переїхати жити у Польщу до сина або до дочки в Україні, які б його доглядали, однак він відмовився; також батько відмовився і від допомоги інших осіб, що пропонувалися сином, висловлюється, що хоче, щоб його доглядала ОСОБА_12 , і квартиру залишить тому, хто його буде доглядати; заперечував проти задоволення позову, оскільки квартиру батько подарував з власної волі, а зараз під впливом ОСОБА_11 може залишитися без квартири, чого син не може допустити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (рідна сестра відповідача та падчерка позивача) показала, що після того, як ОСОБА_1 подарував квартиру ОСОБА_2 відбулося святкування цієї події у кафе кінотеатру « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у м. Вінниці, де вона також була присутня; йшлося саме про дарування квартири, а не про довічне утримання, щодо цього сумнівів взагалі не виникало; на той час стан здоров`я ОСОБА_1 був задовільний з урахуванням його віку, стороннього догляду він тоді не потребував.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 (рідна сестра відповідача та дочка позивача) показала, що їй відомо про укладення саме договору дарування, про укладення договору довічного утримання не йшлося; у березні 2019 року стан здоров`я батька був задовільний, стороннього догляду він не потребував (навіть сам варив смачний борщ), матеріально також був забезпечений, ситуація змінилася після ампутації ноги; на батька має негативний вплив ОСОБА_12 , яка перешкоджає контактам з батьком, коли вона є вдома, то батько каже: «таможня закрита», саме вона, а не батько є ініціатором цієї судової справи, оскільки тепер батько почав казати, що квартира буде тому, хто його догляне.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (рідна сестра позивача) показала, що брат казав, що квартира буде тому, хто його догляне; брата доглядає ОСОБА_12 вже 12 років.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що доглядає за позивачем ОСОБА_1 ; про те, що квартира подарована дізналася у травні-червні 2019 року; коли позивачу ОСОБА_1 ампутували ногу, то він став просити сина - відповідача ОСОБА_2 повернути йому квартиру або укласти договір довічного утримання.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що влітку 2019 року відповідач ОСОБА_2 запропонував їй допомагати його батькові ОСОБА_1 у прибиранні квартири, але потім батько відмовився, не зателефонував.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, сторони відмовилися від допиту вказаних свідків.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаного як свідка відповідача ОСОБА_2 , показання допитаних свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом І «Б» групи, потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 373249 від 01.11.2019 року (а.с. 7); раніше позивач ОСОБА_1 також переносив кардіологічні операційні втручання, що визнається учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи довічно - загальне захворювання по зору, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 11.06.2018 року (а.с. 53).

Відповідач ОСОБА_2 постійно проживає та працює у Польщі, лише періодично приїздить до України, що підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.02.2020 року № 0.184-5858/0/15-20-вих (а.с. 76).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

27.03.2019 року між позивачем ОСОБА_1 (« ОСОБА_13 ») та відповідачем ОСОБА_2 («Обдаровуваним») був укладений Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , що належала «Дарувальнику» на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської Ради народних депутатів 31.03.1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів від 31.03.1994 року № 234, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 04.05.1994 року за реєстровим № 1594/14890 у реєстровій книзі № 205; даний Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. за реєстровим № 2174 (а.с.6, 10).

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_2 27.03.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.03.2019 року № 161194006 (а.с. 58).

Як вбачається з п. 11 спірного договору дарування, сторони підтверджують, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах; сторони стверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає реальній домовленості сторін, а також, що цей правочин ніяким чином не порушує публічний порядок, його вчинення не є впливом помилки, обману, насильства або важких обставин, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що спочатку подарував квартиру синові - відповідачеві ОСОБА_2 , а тепер передумав і хоче, щоб квартиру йому повернули, оскільки бажає розпорядитися нею по-іншому (на користь того, хто його буде доглядати), що не відповідає його правовій позиції, викладеній у позовній заяві, згідно якої він помилився у правовій природі правочину на момент його укладення, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування.

Допитаний за його згодою як свідок відповідач ОСОБА_2 показав, що батько - позивач ОСОБА_1 давно хотів подарувати спірну квартиру своєму онукові - сину відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 (повторне Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 24.07.2013 року, а.с. 67), однак не хотів, щоб до повноліття онука квартирою володіла та користувалася його матір - колишня дружина сина, а тому було прийнято рішення подарувати квартиру синові, який у подальшому розпорядиться нею на користь онука, а тим часом батько буде продовжувати проживати у подарованій квартирі, оскільки син постійно проживає та працює у Польщі, лише періодично приїздить до України (підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.02.2020 року № 0.184-5858/0/15-20-вих, а.с. 76); це повністю відповідало волі батька, навіть відбулося святкування тієї події у кафе кінотеатру «Мир» у м. Вінниці (підтверджується фотоматеріалами, зображення яких не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, а.с. 79); до та після укладення договору дарування відносини з батьком були добрі, мови про розірвання договору дарування не було, 25 червня 2019 року, батько був присутній на святкуванні одруження сина (підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.06.2020 року, а.с. 68 та фотоматеріали, а.с. 80), однак після ампутації ноги 29.08.2019 року та під впливом ОСОБА_11 , яка доглядає за батьком, він почав вимагати повернути квартиру; батькові пропонувалося переїхати у Польщу до сина або до дочки в Україні, які б його доглядали, однак він відмовився; також батько відмовився і від допомоги інших осіб, що пропонувалися сином, висловлюється, що хоче, щоб його доглядала ОСОБА_12 , і квартиру залишить тому, хто його буде доглядати; відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки квартиру батько подарував з власної волі, а зараз під впливом ОСОБА_11 може залишитися без квартири, чого син не може допустити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (рідна сестра відповідача та падчерка позивача) показала, що після того, як ОСОБА_1 подарував квартиру ОСОБА_2 відбулося святкування цієї події у кафе кінотеатру « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у м. Вінниці, де вона також була присутня; йшлося саме про дарування квартири, а не про довічне утримання, щодо цього сумнівів взагалі не виникало; на той час стан здоров`я ОСОБА_1 був задовільний з урахуванням його віку, стороннього догляду він тоді не потребував.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 (рідна сестра відповідача та дочка позивача) показала, що їй відомо про укладення саме договору дарування, про укладення договору довічного утримання не йшлося; у березні 2019 року стан здоров`я батька був задовільний, стороннього догляду він не потребував (навіть сам варив смачний борщ), матеріально також був забезпечений, ситуація змінилася після ампутації ноги; на батька має негативний вплив ОСОБА_12 , яка перешкоджає контактам з батьком, коли вона є вдома, то батько каже: «таможня закрита», саме вона, а не батько є ініціатором цієї судової справи, оскільки тепер батько почав казати, що квартира буде тому, хто його догляне.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (рідна сестра позивача) показала, що брат казав, що квартира буде тому, хто його догляне; брата доглядає ОСОБА_12 вже 12 років.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що доглядає за позивачем ОСОБА_1 ; про те, що квартира подарована дізналася у травні-червні 2019 року; коли позивачу ОСОБА_1 ампутували ногу, то він став просити сина - відповідача ОСОБА_2 повернути йому квартиру або укласти договір довічного утримання.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що влітку 2019 року відповідач ОСОБА_2 запропонував їй допомагати його батькові ОСОБА_1 у прибиранні квартири, але потім батько відмовився, не зателефонував.

Що стосується правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-202цс15), на яку позивач ОСОБА_1 посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, то згідно її змісту особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Однак, досліджена у судовому засіданні сукупність доказів та встановлені судом обставини справи (зокрема, стан здоров`я позивача ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного правочину та його значне погіршення вже після його укладення; стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 на момент укладення договору дарування та його постійне проживання за межами України, що виключало виконання умови забезпечення постійного догляду за батьком у випадку укладення саме договору довічного утримання; суперечливість позиції позивача ОСОБА_1 , викладеної ним у позовній заяві, та висловленої ним у судовому засіданні, тощо) не свідчать про те, що у спірних правовідносинах відбулося та мало істотне значення неправильне сприйняття позивачем ОСОБА_1 фактичних обставин правочину (договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 2174 від 27 березня 2019 року), що вплинуло на його волевиявлення, тобто посилання позивача ОСОБА_1 на те, що спірний договір дарування був укладений з ОСОБА_2 всупереч волі дарувальника, оскільки на момент його вчинення він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а тому договір дарування має бути визнаний недійсним, є необґрунтованими.

Такий висновок суду відповідає і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 203, 215, 229, 717, 718, 719, 772 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Повний текст судового рішення складено 28.09.2020 року.

Суддя