Справа № 305/428/20
Провадження по справі 2/305/399/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що ОСОБА_4 являється власником будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У даному житловому будинку разом із позивачем зареєстрована ОСОБА_3 , яка являлася цивільною дружиною позивача та з якою ОСОБА_4 проживав до ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого вони припинили спільне проживання, а відповідачка виїхала на постійне місце проживання у м.Рахів, закарпатської області. Позивач в усній формі неодноразово просив відповідачку про зняття з реєстрації. Зараз він має намір одружитися та привести дружину в будинок, однак реєстрація відповідачки у ньому створює йому труднощі. ОСОБА_4 10.01.2020 направив листа відповідачці з пропозицією добровільно, у термін до 20.01.2020 знатися з реєстрації, однак відповідачка для зняття з реєстрації до Косівсько-Полянської сільської ради не з`явилася. Оскільки вирішити у добровільному даний спір вирішити не вдалося, тому змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. У зв`язку з чим просив визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивачки ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їхньої участі.

Відповідачка ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак 26.05.2020 надіслала суду заяву, в якій зазначила, що виїжджає на сезонні роботи за межі області, тому з`явитися в суд не може, позовні вимоги визнає.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що Відповідач у встановлений законом строк відзив не подав, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачкою письмові докази, суд, прийшов до такого висновку.

Момент виникнення права на захист у власників житла пов`язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов`язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право.

З матеріалів справи слідує, що на ОСОБА_4 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину (1-3722) 13.11.2007, виданого державним нотаріусом Рахівської держнотконтори, належить на праві приватної власності в цілій частині житловий будинок АДРЕСА_1 .

Про належність зазначеного будинку ОСОБА_4 вказує й Інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно №71640070 від 28.10.2016.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За приписами частини першою статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки інше не встановлено законом, договором, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом.

Згідно зі ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є не членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Так, згідно із записами в Будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в житловому будинку, дійсно являється зареєстрованою/прописаною відповідачка, ОСОБА_3 . Такі ж дані були надані Косівсько-Полянською сільською радою й Відділом обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Закарпатській області на запит суду про місце реєстрації Відповідачки, зробленим судом в порядку ст.187 ЦПК України.

Відповідно до довідки Косівсько-Полянської сільської ради №26 від 10.01.2020 громадянка ОСОБА_3 , за адресою місця своєї реєстрації у АДРЕСА_1 , не проживає з 20.07.2018 року, виїхала у місто Рахів.

Відповідачка, ОСОБА_3 , являючись зареєстрованою в житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить Позивачу в цілій частині на праві приватної власності, на даний час являється особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки вже з 20.07.2018 року не проживає у ньому, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з Позивачкою не знаходиться, членом сім`ї ОСОБА_4 не являється, отже підстав для збереження за нею житла не має.

За переконанням Позивача, дані обставини унеможливлюють йому вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у Відповідачки ОСОБА_3 відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, що дає підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем ОСОБА_4 житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання Відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому позов підлягає до задоволення.

Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України Позивач не ставив.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76,81,83,89, 141, 263-265,273,354 ЦПК суд,

ВИРІШИВ:

Визнати громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована у АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання якої АДРЕСА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за Позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.Е.Ємчук