ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/6928/16-ц

провадження № 22-ц/4809/890/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Панфілової А.В. від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0969 га, зобов`язавши останнього знести за власний рахунок самовільно встановлену огорожу (металевий паркан) та частину гаражу встановлені на цій земельній ділянці, звільнивши самовільно зайняту частину земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами розташованого на земельній ділянці площею 1011,9 кв.м. за вищевказаною адресою. У березні 2016 року нею було виявлено, що ОСОБА_4 , який є власником сусіднього житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 , здійснюючи прибудову до гаражу самовільно переніс огорожу, чим зменшив її площу земельної ділянки.

22.03.2016 року вона звернулася до поліції із заявою щодо незаконного заволодіння відповідачем частиною належній їй земельній ділянці. Згідно протоколу огляду місця події від 24.03.2016 року та схеми до нього було встановлено, що вхід на території її домоволодіння з правого боку знаходиться паркан з листів металу, який встановлено до гаражу, також на схемі зафіксовано, що межа її земельної ділянки з боку домоволодіння здійснено перенесення огорожі на 0,75 м. Зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з наявністю цивільно-правового спору. Після цього відповідач знову переніс огорожу та здійснив на ній добудову до гаражу, внаслідок чого одна стіна гаражу розташована на її земельній ділянці. Крім того, відповідач переніс огорожу на її земельну ділянку, також встановив огорожу на один метр далі в сторону АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим на даний час перекрито проїзд до її земельної ділянки.

Також зазначила, що відповідно до п.3.14 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 для забезпечення в`їзду пожежних машин проїзди у внутрішні дворики треба приймати не менше 3,4 м. Внаслідок протиправних дій відповідача розмір проїзду до її земельної ділянки складає близько 2 м, чим грубо порушуються вимоги п.3.14 ДБН 360-92.

Крім цього, рішенням Кіровоградської міської ради від 30.03.2016 року № 244 їй було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого надання безоплатно у власність, де вказано, що орієнтована площа земельної ділянки складає 0,0969 га. На підставі цього рішення КП «Кіровоград-Благоустрій» Кіровоградської міської ради була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, в якій визначена площа земельної ділянки в розмірі 0,0950 га. У вказаній технічній документації її земельна ділянка була визначена у межах, що існували до самовільного перенесення відповідачем огорожі. Однак, відповідач відмовився підписувати акт встановлення меж земельної ділянки та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, мотивуючи тим, що сам має намір отримати дану частину земельної ділянки.

Питання щодо погодження технічної документації було винесено на розгляд комісії по земельних спорах, згідно протоколу № 2 від 19.05.2016 року, комісія встановила наявність розбіжностей між геодезичними замірами і технічним паспортом. такі розбіжності виникли саме внаслідок протиправних дій відповідача, який перешкоджає їй у вільному доступі та користуванні земельною ділянкою, а також у реалізації права на її приватизацію.

Також факт самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки підтверджується викопіюванням з топографо-геодезичного плану, на якому зображено, що межа між домоволодіннями є нерівною, а має відступ на 0,74 м. При цьому у технічному паспорті та в матеріалах інвентарної справи такого відступу немає.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2017 року цивільну справу № 404/6928/16-ц за вказаним позовом об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 404/3847/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивовано тим, що межі її земельної ділянки були порушені не лише ОСОБА_4 , а і відповідачами, які є власниками сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_3 , здійснити прибудову до житлового будинку, що розташований на їх земельній ділянці. При цьому, відповідачі самочинно, всупереч встановленому порядку користування перенесли огорожу, яка розділяє їх земельні ділянки, чим фактично зменшили площу її земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини позивач просила визнати за нею право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0969 га та зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинити дії, які перешкоджають їй у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1011,90 кв.м, зобов`язавши ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 46,61 кв.м., знести за власний рахунок самовільно встановлену огорожу (металевий паркан) та частину гаражу встановлені на цій земельній ділянці, звільнивши самовільно зайняту частину земельної ділянки; усунути їй перешкоди у проїзді до земельної ділянки за вказаною адресою, зобов`язавши ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 19,40 кв.м. та знести за власний рахунок самовільно встановлену огорожу (металевий паркан); усунути їй перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою, зобов`язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку площею 12, 64 кв.м., знести за власний рахунок самовільно встановлену огорожу (металевий паркан) та частину добудови до житлового будинку, встановлені на цій земельній ділянці, звільнивши самовільно зайняту частину земельної ділянки.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права користування земельною ділянкою залишені без розгляду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1011,9 кв.м., що підтверджується договорами дарування від 03 лютого 2016 року /т. 1 а.с.9-10,11-12/.

ОСОБА_4 є власником сусіднього житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 665,6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.12.2011 року /т. 1 а.с.52/

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Рішенням Кіровоградської міської ради від 30 березня 2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (на місцевості) (для подальшого надання безоплатно у власність) по АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,0969 га - землі одно - та двоповерхової житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови. Також даним рішенням встановлено, що площа вищевказаної земельної ділянки буде визначена після встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок /т. 1 а.с.26/.

Згідно протоколу № 2 комісії по розгляду земельних спорів від 19.05.2016 року щодо розгляду земельного спору про непогодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 з суміжним землекористувачем по АДРЕСА_2 , встановлено, що проектна документація розроблена КП «Кіровоград-Благоустрій» не відповідає чинному законодавству, а саме має розбіжності геодезичних замірів з виготовленим технічним паспортом та відправлено її на доопрацювання /т. 1 а.с.28-29/.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтями 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 91 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Землекористувач має право використовувати відведену йому земельну ділянку для власних потреб у межах, передбачених законодавством, що вказано у ч.1 ст. 95 ЗК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Однак, як встановлено судом позивач право власності на вказану земельну ділянку у встановлений законом порядок не набувала, є користувачем в силу володіння будинком, який на ній розташований. Межі земельної ділянки, що перебуває у її володінні, не визначенні у встановленому законом порядку.

Отже, встановити чи порушенні межі належної їй земельної ділянки неможливо, тому позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у зв`язку із порушенням її меж є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.09.2020

Судді:

О.А.Письменний О.Л.Дуковський О.І. Чельник