Справа №636/3419/20
Провадження №2/636/1726/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря судового засідання Гуслєвої М.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Харківського міського округу Шиндель Володимира Анатолійовича, третя особа ОСОБА_3 , про виключення майна із акту опису та зняття арешту, визнання права власності на частину майна у спільній сумісній власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця Харківського міського округу Шиндель В.А., третя особа ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , та визнати за позивачем право власності на Ѕ частину вказаного автомобілю; виключити з акту опису майна, складеного 11.09.2020 року приватним виконавцем Харківського міського округу Шиндель В.А., та зняти арешт з вказаного автомобілю.

30.09.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення вищезазначеного позову шляхом зупинення продажу арештованого майна - автомобілю «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, чорного кольору.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що з 07.11.2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем 1 по справі - ОСОБА_2 25.01.2019 року під час шлюбу позивач разом з ОСОБА_2 придбали автомобіль «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 . У провадженні відповідача 2 - приватного виконавця Харківського міського округу Шиндель В.А. знаходиться зведене виконавче провадження №62851731 від 18.08.2020 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 600 000 грн. та 6 000 грн. судового збору. В ході здійснення виконавчого провадження постановою про опис та арешт майна боржника від 11.09.2020 року, складеного приватним виконавцем, описано та накладено арешт на рухоме майно, а саме автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_3 , яке є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач вважає, що оскільки спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю позивача з відповідачем, без згоди позивача може бути відчужено на користь будь-якій іншій особі, то існує досить висока ймовірність того факту, що відповідач - 2 по справі може в будь-який момент здійснити виставлення на прилюдні торги спірний автомобіль, що може призвести до його відчуження на користь інших осіб та значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. ОСОБА_1 також зазначає про відсутність обставин для застосування зустрічного забезпечення, посилаючись на те, що позивач є громадянин України, має зареєстроване місце проживання на Україні, постійне місце роботи і у зв`язку з цим нічого не буде заважати позивачу в наступному відшкодувати можливі збитки відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Суд, вивчивши подану заяву, наведені в ній обставини та обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено. Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях позивача.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що у провадженні приватного виконавця Шиндель В.А. знаходиться виконавче провадження №62851731 від 18.08.2020 року про стягнення за рішенням суду боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 600 000 грн. та 6 000 грн. судового збору, і в ході здійснення виконавчих дій в рамках цього виконавчого провадження 11.09.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна, а саме описано та накладено арешт на автомобіль «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 . Таким чином, на думку позивача, існує імовірність, що в будь-який момент автомобіль може бути виставлений на прилюдні торги.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 вказаного Закону.

Однак, будь-яких належних і допустимих доказів проведення електронних торгів та призначення аукціону на 30.09.2020 року з продажу автомобілю «Hyundai Sonata», д/н НОМЕР_1 , заява не містить.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна в межах виконавчого провадження. Тобто, із заяви слідує, що на даний момент відбувається стадія виконання рішення суду в примусовому порядку.

Законом України «Про виконавче провадження» у статті 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.

Зупинення виконавчого провадження це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду. Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Суд враховує, що майно арештоване в рамках відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Шиндель В.А. зведеного виконавчого провадження №62851731 від 18.08.2020 року з примусового виконання виконавчих листів, виданих 06.08.2020 року Чугуївським міським судом Харківської області, на виконання рішення по справі №636/2295/19 року.

Тому з огляду на норми ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судових рішень, застосування запропонованого заявником виду забезпечення позову фактично може призвести до зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, і матиме наслідком порушення прав та законних інтересів інших осіб, що не допускається, а також суперечить чинному законодавству.

З урахуванням викладеного, у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Харківського міського округу Шиндель Володимира Анатолійовича, третя особа ОСОБА_3 , про виключення майна із акту опису та зняття арешту, визнання права власності на частину майна у спільній сумісній власності подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня оголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Дьоміна