Провадження № 2/127/1827/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Дернової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та повідомила, що 10.10.2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 700 Євро, які зобов`язався повернути до 10.11.2018 року. У визначені строки та на день звернення до суду борг не був повернутий. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 10.10.2018 року у сумі 700 Євро, що за курсом НБУ складає 20655,88 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслано на останню відому адресу проживання відповідача ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням, на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено відповідне оголошення-повідомлення, оскільки згідно із довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 15.06.2020 року, Управління ДМС у Вінницькій області від 30.06.2020 року інформація про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в реєстрі територіальної громади м. Вінниці та Вінницькій області відсутня, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 10.10.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 700 Євро, які зобов`язався повернути до 10.11.2018 року. У визначені строки та на день розгляду справи судом борг не був повернутий (доказів протилежного суду надано не було) (а.с. 4).

Позивачем ОСОБА_1 20.02.2020 року надсилалася вимога на адресу ОСОБА_2 про повернення позики, яка залишилася без реагування (а.с. 5-7).

Ці факти встановлені судом та ніким не оспорюються.

Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести

розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Офіційний курс гривні щодо іноземної валюти - Євро станом на 30.09.2020 року (день ухвалення рішення) становить за 1 Євро 33,037 грн.

Враховуючи те, що сума боргу 700 Євро за офіційним курсом Національного банку України станом на 30.09.2020 року (день ухвалення рішення) становить 23125,90 грн., що є більшою сумою, ніж пред`явлена до стягнення 20655,88 грн., суд доходить до висновку, що стягненню підлягає борг у розмірі 20655,88 грн., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Таким чином, позов підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у формі розписки від 10.10.2018 року у розмірі 20655,88 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору та 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526, 527, 530, 536, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у формі розписки від 10.10.2018 року у розмірі 20655,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору та 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Суддя: