Справа № 456/4315/18
Провадження № 2/456/143/2020
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

24 січня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию справу №456/4315/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно,

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом та просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та ними було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що дана квартира належить їй особисто на праві власності та не являється спільною власністю подружжя, оскільки на момент придбання квартири ні позивач, ні її колишній чоловік не працювали та не мали коштів на придбання квартири. У зв`язку з цим, маючи намір та бажання допомогти нашій молодій сім`ї, мама позивача, ОСОБА_3 , позичила кошти у своєї доброї знайомої на той момент, її начальниці на роботі - ОСОБА_4 . ОСОБА_4 позичила мамі в кінці січня 2004 року 5000 (п`ять тисяч доларів США) доларів США. З даних коштів 2500 (дві тисячі п`ятсот доларів США) мама віддала позивачу як подарунок на нещодавнє весілля для придбання житла. І саме за рахунок цих коштів була придбана вищевказана квартира. Ці кошти мама повертала в подальшому ОСОБА_4 без участі позивача та її колишнього чоловіка. Згідно з інформацією Національного банку України у Львівській області станом на 11.02.2004 року офіційний курс долара США до гривні становив 533,0800 гривень за 100 доларів США. Таким чином, мама віддала їй в якості подарунку 13 327,00 (тринадцять тисяч триста двадцять сім гривень 00 копійок) згідно офіційного курсу НБУ. Як вказано у п.2 договору купівлі-продажу квартири посвідченого 12 лютого 2004 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №732 вищевказана квартира, була придбана за ціною 11 837,00 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять сім гривень 00 копійок). Таким чином вартість даної квартири була повністю оплачена за рахунок подарованих мамою коштів, а не придбавалася за рахунок спільних коштів подружжя.

Позивач та її представник в судове засідання не з?явились, однак від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судове засідання не з?явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що в січні 2004 року вона у ОСОБА_4 , позичила кошти в розмірі 5000 доларів США, для купівлі квартири для дочки в смт. Дашава. Дані кошти вона на протязі 4 років повернула ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_4 , яка в судовому зсіданні пояснила, що в 2004 року позичила ОСОБА_3 , кошти в сумі 5000 доларів США, для купівлі квартири для дочки. Дані кошти ОСОБА_3 , їй повернула протягом чотирьох років, свідка ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що кошти ОСОБА_3 , позичила у ОСОБА_4 , для купівлі квартири для доньки в розмірі 5000 доларів США, які потім сама повертала, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.03.2003р., який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2010р.

З договору купівлі-продажу від 12.02.2004р. встановлено, що ОСОБА_1 , придбала спірну квартиру по АДРЕСА_1 за 11837 грн.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2004р. вбачається, що ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю

У відповідності до ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, Сімейним кодексом України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Разом з тим, судом встановлено, що на купівлю спірної квартири АДРЕСА_2 , витратила грошові кошти в розмірі 11837грн. позивач, які їй надала її мати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути, протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, здійснивши 10.03.2004 державну реєстрацію права власності на квартиру, позивач офіційно підтвердила набуття квартири у власність, відтак реєстрація права власності позивача на вказану квартиру в період шлюбу на підставі майнових прав набутих за її особисті кошти, не є підставою для віднесення вказаного нерухомого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, в зв`язку з реєстрацією права власності позивача на вказану квартиру в період перебування у шлюбі з відповідачем та відсутністю його нотаріально посвідченої письмової згоди позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй особисто майном, то її порушене право власності підлягає захисту шляхом визнання квартири АДРЕСА_2 . особистою приватною власністю.

Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2495 (дві тисячі чотириста дев`яносто п?ять) грн.. 91 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко