справа № 381/4110/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Ігнатченко Н.В., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

у листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до підписаної Заяви №б/н від 05 березня 2013 року відповідачем отримано кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та Банком - Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» указує, що свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Зазначає, що відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 21 вересня 2017 року складає 69 386,32 грн за кредитним договором № б/н від 05 березня 2013 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у цій справі було задоволено частково касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Постанову Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, апеляційним судом розгляд справи призначено у судове засідання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачем зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 05 березня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У доводах апеляційної скарги позивач указує, що відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі; отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Зазначає також, що власноручним підписом у анкеті-заяві від 05 березня 2013 року відповідач засвідчив, що ознайомлений та згодний із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані в письмовому вигляді, а також виражає свою згоду, що ця заява разом з умовами наданням банківських послуг, правилами користування кредитною карткою, складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

На думку позивача, відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

З урахуванням наведеного позивач просить скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року є законне, обґрунтоване та справедливе.

Зазначає, що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, що у сукупності із Заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Відповідач звертає увагу на той факт, що із поданих позивачем доказів на обґрунтування позовних вимог, правочин на оформлення та відкриття картки суду не надано, так як не надано доказів про відкритий картковий рахунок у відповідача та номер карткового рахунку; доказів про отримання кредитної картки відповідачем ОСОБА_1 ; не надані докази про повноваження спеціаліста по кредитам укладати від імені Банку договори, які підписані уповноваженими особами; не надано доказів про ознайомлення саме з цими Правилами надання банківських послуг, діючими на 01 березня 2013 року, про що не йдеться у Заяві-анкеті.

З урахуванням наведеного відповідач просив, залишити рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року без змін, а скаргу ПАТ «КБ «Приватбанк» без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідача проти її задоволення заперечив.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим, а позовні вимоги банку про наявність кредитної заборгованості за договором від 05 березня 2013 року є недоведеними. Крім того, відповідач особисто не використовував електронний платіжний засіб, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомив правоохоронні органи про вчинення злочину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність підстав для стягнення заборгованості, однак вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині встановлених судом обставин та мотивів відмови у позові з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Натомість у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 березня 2013 року, банк посилався на Тарифи банку і Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами, а також Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку, які не містять підпису відповідача, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Ураховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення спору про відмову у задоволенні вимог позову про стягнення нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом у сумі 14976,58 грн та нарахованої позивачем пені у сумі 14829,96 грн у зв`язку з недоведеністю підстав позову у відповідній частині

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву без номеру від 05 березня 2013 року щодо надання кредиту в розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» між сторонами 05 березня 2013 року був укладений договір, за умовами якого відповідачу надано кредитні картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , яка має термін дії до останнього дня березня 2019 року.

Однак у самій анкеті-заяві інформація щодо обумовленого розміру кредиту, який має бути наданий відповідачеві, відсутня. Відсутня також інформація щодо виданих з цією метою кредитних карток.

Указаний висновок суду першої інстанції щодо встановленої обставини про обумовлений розмір кредиту є помилковим

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що ним виконані зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надало відповідачу кредитні кошти, проте останній своїх зобов`язань щодо повного і своєчасного повернення кредиту не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказав на відсутність доказів щодо відкриття карткового рахунку на його ім`я, договору про відкриття кредитної лінії, ознайомлення його з текстом Умов та правил надання банківських послуг, Умов кредитування, Тарифів банку, крім того при здійсненні платіжних операцій на суму, що перевищує кредитний ліміт, він особисто не використовував електронний платіжний засіб, про що повідомив правоохоронні органи. Відповідач визнає лише отримання послуг банку щодо отримання пенсії.

Однак відповідач заперечує використання спірних кредитних коштів.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05 березня 2013 року, укладеним між ПриватБанеком та клієнтом - ОСОБА_1 , згідно з яким станом на 21 вересня 2017 року нараховано тіло кредиту у сумі 35799,48 грн, які були витрачені клієнтом у рахунок кредитних коштів.

У наданих суду першої інстанції запереченнях проти позову (а.с. 38) представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 не знімав кошти із кредитної картки, не використовував кредитну картку та йому не надходили жодні повідомлення з приводу використання указаної картки, зокрема з урахуванням тієї обставини, що грошові кошти знімались понад заявлений у позові ліміт (розмір якого відсутній), та відсутні докази повідомлення позивачем відповідача щодо використання грошових коштів понад встановлений ліміт. Також зазначає, що сам постраждав від шахрайських дій невідомих осіб, з приводу цього факту внесені відомості до ЄРДР та триває слідство.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки обставини справи щодо використання відповідачем грошових коштів позивача самим відповідачем не визнані, указані обставини підлягають доведенню на загальних підставах.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження вимог позову позивачем суду першої інстанції були надані розрахунок заборгованості, підписана відповідачем анкета-заява та не підписані відповідачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг а Приват Банку, копія паспорта відповідача.

Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідні обставини використання відповідачем грошових коштів банку не були доведені, оскільки на підтвердження цих обставин був наданий лише розрахунок заборгованості, який відповідачем визнаний не був.

При цьому суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні посилається на виписку по рахунку, відповідно до якого заборгованість по кредитному договору становить 69386,32 грн, однак до суду першої інстанції був наданий лише розрахунок заборгованості станом на 21-09-2017. Виписка по картковому рахунку не була долучена до позову та під час розгляду справи судом першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.

Однак у цій справі виписка по картковому рахунку відповідача була надана позивачем лише до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У апеляційній скарзі від 04 травня 2018 року позивачем не надані докази неможливості подання виписки по картковому рахунку відповідачадо суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та взагалі не заявлено клопотання про долучення указаного доказу до матеріалів справи у суді апеляційної інстанції. Колегія апеляційного суду не ухвалювала судові рішення щодо долучення указаного доказу до матеріалів справи.

Не надане позивачем відповідне клопотання та обгрунтування щодо наявності підстав для залучення до матеріалів справи відповідної виписки у підтвердження факту використання грошових коштів відповідачем і при повторному апеляційному розгляді. Тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для врахування цього доказу, який не був наданий суду першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в частині стягнення суми боргу з підстав недоведеності є правильними, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції тому оскаржуване рішення підлягає зміні лише в частині мотивів відмови у задоволені вимог про стягнення тіла кредиту.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову відповідно до ст. 376 ЦПК України Суд.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що змінено було лише мотиви відмови у позові, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року змінити в частині мотивів відмови у позові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий Т.О. Писана
Судді Н.В. Ігнатченко
С.О. Журба