Справа № 203/3417/20
УХВАЛА

02 жовтня 2020 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 30.09.2020 року вказаний позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

В наданій в подальшому заяві позивачка в порядку забезпечення позову просила зупинити виконавче провадження №62850534 по примусовому виконанню оскаржуваного виконавчого напису.

Розглядаючи заяву у відповідності до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснено судам в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з поданої позовної заяви, предметом заявлених позовних вимог є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за реєстровим №12519.

В наданій заяві позивачка в порядку забезпечення позову просила зупинити виконавче провадження №62850534 по примусовому виконанню оскаржуваного виконавчого напису.

Суд враховує, що види забезпечення позову визначені ч.1 ст.150 ЦПК України, якою передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє стягнення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зупинення виконавчого провадження виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» зупинення виконавчих дій або виконавчого провадження є компетенцію державного або приватного виконавця та здійснюється виключно у випадках, передбачених ст.ст.34,38 зазначеного вище Закону.

Зупинення судом виконавчого провадження в порядку забезпечення позову законом не передбачено та не узгоджується з приписами ч.1 ст.150 ЦПК України.

Посилаючись в заяві на положення п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, якою передбачено право суду в порядку забезпечення позову зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, позивачка в прохальній частині заяви відповідне питання не ставила.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження слід відмовити, як заявлених у не передбачений законом спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153,208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання апеляційної скарги.

Суддя С.Ю.Казак