Справа № 352/1394/20
Провадження № 22-ц/4808/1040/20
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Маслей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду в складі судді Гриньків Д.В., постановлену 04 серпня 2020 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак Ольги Іванівни, про визнання договору іпотеки припиненим та дій неправомірними,

в с т а н о в и в :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія Рона», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. про визнання припиненим договору іпотеки та неправомірними дій нотаріуса.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 04 серпня 2020 року у відкритті провадження в даній справі відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем оспорюється іпотечний договір, укладений між ним як фізичною особою-підприємцем та банком щодо передання в іпотеку комерційного нерухомого майна на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між юридичними особами. А отже спір належить до юрисдикції господарського суду.

Не погодившись з ухвалою суду з підстав порушення судом норм процесуального права щодо визначення правил підсудності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що оспорюваний іпотечний договір ним підписано як фізичною особою без зазначення в розділі про сторін реквізитів ФОП. Крім того, одним з відповідачів є приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І., тому справа відноситься до юрисдикції Тисменицького районного суду.

Також посилається на висновки постанови Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі №352/1547/18 в подібних правовідносинах, відповідно до яких враховуючи суб`єктний склад спірних правовідносин та суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, характер спірних правовідносин, справа повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Інші сторони правом на подання відзиву не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представники ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія Рона» та приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. В судове засідання не з`явилися, при цьому остання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів, а також вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Компанія Рона», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І., в якому просив визнати припиненим укладений між ним та банком іпотечний договір від 17 вересня 2014 року, а також неправомірними дії приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. щодо не включення в іпотечний договір інформації про зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлене основне зобов`язання.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 04 серпня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Крім того, предметом оспорюваного іпотечного договору є комерційне нерухоме майно, яке використовується позивачем як фізичною особою-підприємцем для ведення господарської діяльності. Аналогічно в оспорюваному договорі у реквізитах ОСОБА_1 зазначено код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Натомість не відображення в тексті договору статусу фізичної особи-підприємця не змінює характеру набутих прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин. Інша вимога про визнання дій неправомірними є по своїй суті оспорюванням фізичної особи похідного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Компанія Рона» укладено генеральний договір № 06.201-72/025 про здійснення кредитування з внесеними в подальшому змінами (а.с. 22-68). Відповідно до умов договору банк надав позичальнику фінансування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

З метою забезпечення виконання зобов`язань в цей же день між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Грицак О.І. та зареєстрований в реєстрі за №815. За умовами договору в іпотеку банку передано комплекс СТО, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1684,5 кв.м, а також земельну ділянку площею 0,7000 га з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування. Вказане нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується правовстановлюючими документами (а.с. 69-81).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В силу частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), який судом першої інстанції обгрунтовано враховано при вирішенні даного питання.

При цьому суд праваильно встановив, що суб`єктами основного зобов`язання, на забезпечення виконання умов якого укладено іпотечний договір, є юридичні особи - ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Компанія «Рона».

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених вимог ОСОБА_1 вважає припиненим іпотечний договір, укладений для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами Господарського процесуального кодексу України.

Правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з припиненням, на думку позивача, іпотеки внаслідок виконання основного зобов`язання у повному обсязі. Тобто існує спір про право. Вимоги, заявлені до нотаріуса щодо неправомірності його дій при укладенні іпотечного договору також стосуються питання про захист права, що виникли в цих господарських правовідносинах.

Крім того, суд першої інстанції правильно з`ясував, що предметом іпотечного договору за №815 від 17 вересня 2014 року є комерційне нерухоме майно, а саме адміністративний будинок, автосалон, кафе, шашлична, СТО та земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування. Зазначене нерухоме майно використовується ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем в господарській діяльності, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Більше того, в розділі 8 іпотечного договору іпотекодавцем зазначено код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а не реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що між сторонами виник спір з приводу проведення господарської діяльності, зокрема припинення зобов`язань за господарським договором, стороною якого є апелянт.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується зазначення в іпотечному договорі даних позивача як фізичної особи, то ця обставина сама по собі не спростовує вищенаведених обставин. А відтак не може сприйматися судом як виключна підстава для розгляду справи в порядку цивільного судочинства з огляду на предмет спірних правовідносин. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №743/534/16-ц (провадження №14-689цс19).

Твердження апеляційної скарги щодо необхідності врахування судом висновку Верховного Суду в постанові від 11 березня 2020 року у справі №352/1547/18 є неспроможними і не заслуговують на увагу. Підстави для його застосування за обставин цієї справи відсутні, враховуючи як предмет позову в ній, так і відмінність обставин обох справ.

Так, у вказаній справі основною вимогою було визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого позивачем шляхом складання заяви про надання згоди на укладення іншим з подружжя як майновим поручителем договору про передачу в іпотеку спільного сумісного майна подружжя, з правовим обґрунтуванням позовних вимог, зокрема і нормами статті 65 СК України, та посиланням на те, що передане в іпотеку майно є спільним сумісним майном подружжя.

Натомість правовідносини у цій справі стосуються оскарження іпотекодавцем іпотечного договору - двостороннього правочину, укладеного на забезпечення кредитного договору між двома юридичними особами.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 04 серпня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 04 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2020 року