ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 2-1244/11

Провадження № 22-ц/818/ 332/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Заявник (боржник): ОСОБА_1 ,

Заінтересовані особи: Московський відділ Державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Державна прикордонна служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Московський відділ Державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Державна прикордонна служба України, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 3 жовтня 2019 року, постановлену суддею Скотарем А.Ю.,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Заява мотивована тим, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 його тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон в рамках зведеного виконавчого провадження. Виконавцем не було надано доказів вчинення всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на погашення боргу, виконавчі дії з виконання виконавчого листа 2-1244/11 не здійснюються, доказів на підтвердження ухилення від виконання рішення суду не надані. Існування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон порушує його права і свободи, він позбавлений можливості відвідувати свою матір 1944 р.н. та тітку 1948 р.н., які мешкають у Криму. Крім того, заявник бажає знайти роботу по контракту за кордоном, щоб мати можливість погасити борг. Зважаючи на велику суму заборгованості, заробити такі гроші в Україні неможливо, разом з тим покидати країну назавжди він не має наміру, оскільки одружений, має двох дітей, один з яких неповнолітній, з сім`єю мешкає у м. Харкові. Виконавче провадження за виконавчим листом 643/13433/14-ц, виданим 12.12.2014 припинено шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 3 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на час розгляду заяви заборгованість у розмірі 11 197 984,19 грн та 3 654,00 грн за зведеним виконавчим провадженням не погашена незважаючи на тривалий час виконання рішення суду. За останні три роки ОСОБА_1 не здійснив жодної дії з метою погашення заборгованості хоча б частково. Постанова про повернення виконавчого документу не відноситься до зведеного виконавчого провадження, у рамках якого судом винесено ухвалу про тимчасове обмеження виїзду за кордон. Посилання заявника на наявність родичів похилого віку в Криму та наміру знайти роботу за кордоном не спростовують факту непогашення заборгованості у розмірі, а відсутність навіть часткового її погашення за три останні роки свідчить про небажання заявника її погашати.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що державним виконавцем винесено постанову про арешт та заборону відчуження нежитлових приміщень, які є його єдиним майном та яке передано державним виконавчем на реалізацію, проте жодних дій щодо його реалізації державним виконавцем не здійснюється. В матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження ухилення заявника від виконання рішення суду. Наявність відкритого виконавчого провадження не є необхідною і достатньою підставою для прийняття рішення про обмеження у праві вільного пересування. Таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Заборона на виїзд за межі України позбавляє можливості заявника відвідувати матір 1944 р.н. та тітку 1948 р.н., які проживають в АР Крим. Крім того, заявник позбавлений можливості працевлаштуватися за кордоном для погашення боргу.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.01.2012 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 201 830 грн та в рівних частках судові витрати (т. 1, а.с. 119-120). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.05.2012 вказане рішення залишено без змін (т. 1, а.с. 148-149).

В провадженні відділу ДВС перебувало зведене виконавче провадження № 50893072 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1244/11 від 26.09.2014, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1197984,19 грн. (виконавче провадження № 46073940) та виконавчого листа № 643/13433/14-ц від 12.12.2014 виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 654,00 грн (виконавче провадження № 47355501).

За поданням державного виконавця ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 2-1244/11 від 26.09.2014, виданим Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1197984,19 грн та виконавчим листом № 643/13433/14-ц від 12.12.2014, виданим Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 3654,00 грн., без вилучення паспортного документа (т. 2 а.с. 34).

Постановою державного виконавця від 06.03.2017 виконавчий лист № 643/13433/14-ц, виданий 12.12.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 3 810 524,12 грн повернуто стягувачу ВП № 46704146 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. Також вказаною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (т. 3 а.с. 62-63).

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Суд першої інстанції правильнозазначив, що під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Судовим розглядом встановлено, що заборгованість у розмірі 11197984,19 грн. та 3654,00 грн. за зведеним виконавчим провадженням не погашена.

В суді апеляційної інстанції боржник пояснив, що працює неофіційно, бажає здійснювати поїздки за межі України щоб заробити грошові кошти. При цьому до встановлення обмеження у виїзді за кордон він ніколи не працював за кордоном і за останні три роки не здійснив жодної дії з метою погашення заборгованості хоча б частково. Жодної копійки ним сплачено не було.

Посилання заявника на бажання їздити до родичів в Крим свідчить про наявність у нього для цієї мети грошових коштів, але наміру частково погашати заборгованість за всі ці роки він не продемонстрував.

Судова колегія вважає, що боржник, має можливість, але свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Наведені обставини у сукупності об`єктивно свідчать про факт ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його у виїзді за кордон.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Однією з основних засад цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За таких обставин ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 3 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 11 січня 2020 року