Справа № 216/4297/16-ц
Провадження № 2/216/168/20
РІШЕННЯ

іменем України

27 серпня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що уповноваженими власниками квартири АДРЕСА_1 , а також 1/4 частини сараю «Б» з тамбуром «б1» площею основи 6,0 кв.м, сараю «И» площею забудови 3,5 кв.м, вбиральні «В» площею забудови 2,2 кв.м, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1993 були: ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою позивача, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 - мати позивача, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , рідні дочки померлої ОСОБА_3 та племінниці позивача. Частки між співвласниками не встановлювалися. Квартира знаходиться в трьохквартирному одноповерховому будинку «А-1», загальною площею приміщення 163,0 кв.м, житловою - 101,3 кв.м, на трьох господарів, що перебував на балансі житлово-комунальної організації ВАТ «Криворізький завод гірничого машинобудування», 1/4 частина сараю «Б» з тамбуром «б1», сарай «И», вбиральня «В», знаходяться на території даного домоволодіння. Таким чином, з 15.04.1993 по 08.04.2000 мати позивача ОСОБА_4 мала на праві приватної спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2 , 1/4 частини сараю «Б» з тамбуром «б1», площею основи 6,0 кв.м, сарай «И», площею забудови 3,5 кв.м, вбиральню «В» площею забудови 2,2 кв.м, та розташовану під ними садибу на земельній ділянці загальною площею 0,0475 га. Після смерті матері позивач звернулась до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім неї за спадщиною до нотаріуса ніхто не звертався. ОСОБА_3 хоч і була на день смерті матері зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично мешкала спільно зі своїми доньками за адресою: АДРЕСА_4 , до своєї смерті. 20.05.2016 державним нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в досудовому порядку самостійно не можна вирішити спір із складом спадкового майна, що виник через зазначення відповідачем в Державному Акті про право приватної власності на землю неповної інформації про власників, а також щодо особи сестри позивача, що не приймала участі в утриманні спадкового майна, та хоч і мала право на спадкування частини спадкового майна своєї матері за законом, але за життя не скористалася своїм правом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: виділити із загальної маси спадкового майна: квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 62,9 кв.м, сараю «Б» з тамбуром «б1», площею основи 6,0 кв.м, сараю «И» площею забудови 3,5 кв.м, вбиральні «В» площею забудови 2,2 кв.м, земельної ділянки загальною площею 0,0475 га (кадастровий номер №:08:646:0024), що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яке знаходилося у приватній спільній сумісній власності в рівних частинах, по 1/4 частині позивачу та іншим спадкоємцям, виключивши з його загальної маси самочинно збудовані об`єкти; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину господарських будівель та квартири АДРЕСА_5 , що залишилися після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер :08:646:0024, загальною площею 0,0475 га, що залишилася після смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 .

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути заяву за її відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2020 було закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання права на спадкування за законом - в частині вимог до відповідача ОСОБА_5 , на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 .

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про право власності (а.с. 14) квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 62,9 кв.м, що складає 0,38 частки від загальної площі дому, належить: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що також підтверджується відповіддю за запит суду за №2081 від 30.07.2019 (а.с. 149).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №541 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №1346 (а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів спадкової справи за №792-2010 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка ОСОБА_6 . Згідно з домовою книгою фактично прийняла спадщину дочка померлої - ОСОБА_3 , яка на момент смерті спадкодавця була прописана разом з нею. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило. До спадкового майна належить частка квартири АДРЕСА_7 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, видане органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів від 15.04.1993. З технічного паспорту, виданого «Криворізьким Бюро технічної інвентаризації» від 13.04.2016 видно, що спадковим майном є житловий будинок з господарчими побудовами, а не квартира, крім того, будинок має ряд господарських будівель та споруд, які не включені у вищевказане свідоцтво про право власності, а саме: сарай «Б», сарай «Д», сарай «Ж», сарай «И», вбиральня «В», вбиральня «Е», замощення І,ІV, водоколонка ІІ, ІІІ, V, огорожа 1,6,3, хвіртка №4,2. Не оформлені правоустановчі документи на частину сараю «Б» з тамбуром «б» площею основи 8,5 кв.м, сарай «Д», сарай «Ж». Дозволу на реконструкцію спадкодавець не отримував.

Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори від 19.05.2016 (а.с. 179) ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у зв`язку з вищевикладеними недоліками, а також з тих підстав, що всупереч п. 5.10 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у тексті правочину про відчуження частки майна вказуються арифметичні (у простих дробах) частки, а в свідоцтві про право власності частки вказані в десятинних дробах. Крім того, в порушення п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, в Державному акті серії ІV-ДП №050284 від 02.11.1999 про приватизацію земельної ділянки біля спадкового житлового будинку, вказаний тільки один співвласник, а саме: ОСОБА_3 , інші співвласники не вказані.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до п.4 цих положень ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , але належним чином не оформлена спадкоємцем до 01 січня 2004 року, до правил спадкування в цій частині слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР від 1963 року.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 526 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 526, 529 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідомо, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки померлого.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_4 є позивач, беручи до уваги те, що позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину господарських будівель та квартири АДРЕСА_5 , що залишилися після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер :08:646:0024, загальною площею 0,0475 га, що залишилася після смерті ОСОБА_4 .

Разом з цим, у зв`язку з відсутністю належним та допустимих доказів, судом не встановлено підстав для виділення із загальної маси спадкового майна: квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 62,9 кв.м, сараю «Б» з тамбуром «б1», площею основи 6,0 кв.м, сараю «И» площею забудови 3,5 кв.м, вбиральні «В» площею забудови 2,2 кв.м, земельної ділянки загальною площею 0,0475 га (кадастровий номер №:08:646:0024), що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яке знаходилося у приватній спільній сумісній власності в рівних частинах, по 1/4 частині позивачу та іншим спадкоємцям, виключивши з його загальної маси самочинно збудовані об`єкти.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 526, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 321, 328 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину господарських будівель та квартири АДРЕСА_5 , що залишилися після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер :08:646:0024, загальною площею 0,0475 га, що залишилася після смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов