Провадження № 2/263/994/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Федоренко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Маріуполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з нього за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.11.2003 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь відповідачки в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення повноліття дитиною. Крім того Постановою Донецького апеляційного суду від 03.04.2019 року стягнуто аліменти на користь матері ОСОБА_3 у розмірі 3/100 частини зі всіх видів його доходу з 27.11.2018 року до зміни матеріального стану сторін.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2020 року відкрито провадження, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, зазначивши, що в нього змінився сімейний стан, оскільки в 2015 році народилася донька, на утримання якої у нього також є витрати. На цей час він не працює, шукає роботу. Із розміром заборгованості по аліментах на користь відповідача ОСОБА_2 не згодний, вважає його завищеним, крім того має квитанції щодо сплати аліментів, які надав держвиконавцю. Вважає, що держвиконавець належним чином перерахунок заборгованості по аліментах не здійснює, дії державного виконавця не оскаржував. На користь матері згодний залишити розмір аліментів, який є. Позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що позивач ухиляється від сплати аліментів на її користь на утримання їх доньки, має заборгованість понад 127958,71 грн., не працює. Донька на цей час продовжує навчання та є студенткою, потребує додаткових коштів на її утримання. Останній переказ аліментів було отримано у травні 2020 року з місця роботи позивача та після його звільнення. На обліку по безробіттю позивач перебував нетривалий час, надійшла відповідь, що він знявся з цього обліку. Через пів року їх донька досягає повноліття та стягнення аліментів припинеться.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про дату,час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кривич О.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що під час стягнення аліментів на утримання матері позивача рішенням суду враховано ту обставину, що позивач вже сплачував аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, тому підстав для зменшення розміру аліментів на користь матері не вбачається. Дитина, яка народилася у позивача в 2015 році, проживає разом з ним та перебуває у повній сім`ї та з позивача не стягнуто аліментів на її утримання, тому ця обставина також не може впливати на зменшення розміру аліментів. Крім того позивач згоден залишити розмір аліментів на користь матері без змін, але підтримує свої позовні вимоги, які не конкретизовані, оскільки не містять читкого визначення розміру аліментів, який позивач бажає сплачувати на користь відповідачів.

Заслухавши сторни, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 26.04.2003 року батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис 395.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 05.08.2015 року батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , актовий запис 274.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.11.2003 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення повноліття дитиною. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.04.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь матері ОСОБА_3 у розмірі 3/100 частини зі всіх видів його доходу з 27.11.2018 року до зміни матеріального стану сторін.

Відповідно до вироку Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.07.2007 року ОСОБА_1 був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт за ухилення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам виданого Приморським відділом ДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області за виконавчим листом Жотвнеого районного суду м.Маріуполя № 2-9542/03 від 08.12.2003 року, заборгованість по аліментах у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 станом на 10.08.2020 року складає 127958,71 грн.

Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для захисту прав позивача за позовом про зменшення розміру аліментів.

Щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що права позивача не порушені стягненням аліментів з останнього у визначеному рішенням суду розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища батька таке може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1, 3 ст.172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Стаття 12 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 76 ЦПК України).

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього на стільки змінився матеріальний стан, у тому числі завдяки зміні сімейного стану, що воно впливає на його неможливість сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач фактично посилається на те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина від другого шлюбу, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі. В судовому засіданні свої позовні вимоги обгрунтовував також і тим, що він не згодний із розміром заборгованості по аліментах, який на його думку є завищеним.

Разом із цим, позивач не є непрацездатною особою, має змогу працювати, але не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості по безробіттю. Тобто позивачем не доведено факту погіршення його майнового стану. Крім того позивачем не доведено, що наявність у нього неповнолітньої дитини 2015 року народження вплинуло на його матеріальний стан, суду не надано доказів проживання дитини разом із позивачем, відомостей про витрати на дитину. Саме по собі наявність ще однієї неповнолітньої дитини у позивача не можно вважати, як обставину, яка унеможливлює сплату аліментів з боку позивача на користь відповідачів.

Також судом критично оцінено пояснення позивача, що він згодний залишити розмір аліментів, які стягуються на користь його матері, без змін, оскільки вони є суперечливими та в судових дебатах позивач просив його позовні вимоги задовольнити. За таких обставин позиція позивача як відмова від позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 судом не приймається та позовні вимоги позивача судом розглянуті відповідно до заявлених вимог.

Таким чином, вирішуючи питання щодо зменшення розміру аліментів, суд вважає, що позивачем не доведений факт погіршення його матеріального становища до такого ступеня, що може бути беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів, необхідно дійти висновку, що визначений раніше розмір аліментів є належним та достатнім, а підстави для його зменшення відсутні.

Отже, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зменшення розміру аліментів, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на нього та поверненню йому не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задовоені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідч: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , ЗОШ№ 67 завгосп, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , пенсіонерка, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3

Cуддя Т.І.Федоренко