ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/8872/20 Головуючий в І інстанції Рядча Т.І.
Номер провадження 22-ц/819/1132/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі Рядчої Т.І. від 12 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про вжиття заходів забезпечення позову до його подання,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила вжити заходи забезпечення позову про визнання недійсними заповіту ОСОБА_3 , а також укладеного ним договору довічного утримання з відповідачкою ОСОБА_4 , шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , заборони ОСОБА_4 надавати в оренду, вселяти та реєструвати третіх осіб, проникати, входити до спірних квартир, а також вчиняти інші дії щодо користування, володіння чи розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що після смерті її діда ОСОБА_3 неповнолітня ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та дізналася про наявність заповіту, в якому ОСОБА_3 заповів Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , власником якої він був сторонній особі - ОСОБА_4 . Крім того, ним укладений з ОСОБА_4 договір довічного утримання, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Позивачка має намір звернутись до суду з позовом про визнання зазначених заповіту та договору довічного утримання недійсними.

Вказує, що на даний час ОСОБА_4 вчиняються протиправні дії щодо майна, яке перебуває в квартирі АДРЕСА_1 та документів, що належали ОСОБА_3 . На думку заявниці, дії ОСОБА_4 спрямовані на заволодіння або відчуження спірного спадкового майна у будь-який спосіб і створюють загрозу для неповнолітньої ОСОБА_1 залишитись без житла, порушують гарантії збереження права дитини на житло. Невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а її заяву про забезпечення позову до подачі позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд не взяв до уваги законні права та інтереси неповнолітньої дитини, які можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів. На думку апелянта, є безпідставними висновки суду про те, що в поданій заяві не доведено, в чому існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду і чи є вона реальною. Вказує, що наданими нею доказами доведена реальна небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду.

Крім того, ОСОБА_4 має у розпорядженні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та особисті документи спадкодавця, погрожує наданням його в оренду та вселенням в квартиру сторонніх осіб, і за таких обставин невжиття заходів щодо забезпечення позову може заподіяти шкоди законним правам та інтересам неповнолітньої дитини на проживання та користування квартирою, створити нестерпні умови для її проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 адвокат Ломакіна М.І. вказує, що ОСОБА_4 не викрадала майно, яке належить ОСОБА_1 . Вона півтора року проживала з померлим ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю та вели з ним спільне господарство. В цій же квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_2 , де вони не проживали понад сім років, проте відмовляються змінити місце реєстрації. Із матір`ю ОСОБА_1 померлий фактично не проживав, мав намір розірвати шлюб. Після смерті ОСОБА_5 вона продовжувала наглядати за хворим батьком померлого ОСОБА_3 і тільки після його смерті була вимушена переїхати із вказаної квартири, так як не могла порозумітися з ОСОБА_2 , яка виявила бажання переїхати до квартири після похорону ОСОБА_3 .

На сьогоднішній день право власності на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 не оформлене за ОСОБА_6 . У квартирі проживає ОСОБА_1 з її матір`ю, тому незрозуміло, як ОСОБА_6 може заподіяти шкоду правам та інтересам ОСОБА_1 та створити нестерпні умови для проживання чи вселити у цю квартиру сторонніх осіб. Крім того, власницею квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_4 вже є ОСОБА_4 , на підставі договору довічного утримання від 24 квітня 2020 року. Накладення арешту, заборона вселення, входження та інше суттєво порушать права відповідача по справі.

Також зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо намагання відповідачки відчужити квартиру або здати її в оренду, що свідчить про відсутність обґрунтованої необхідності застосовувати заходи забезпечення позову.

ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. На підтвердження своїх вимог апелянт надіслала до суду апеляційної інстанції документи, які підтверджують право власності на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_3 . Вказані документи не завірені в установленому законом порядку. Однак, враховуючи те, що позивач стверджує про утримання оригіналів документів відповідачкою, а також те, що відповідачка не заперечує справжність цих документів, колегія суддів долучає їх до матеріалів справи.

ОСОБА_7 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Надали суду копію позову ОСОБА_8 , на забезпечення якого та просила вжити відповідні заходи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - частковому скасуванню, з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що в поданій заяві про забезпечення позову не доведено, в чому існує можливість ускладнення виконання майбутнього рішення суду і чи є вона реальною, оскільки не підтверджено, що майно, відносно якого заявниця просить вжити заходи забезпечення позову, належало померлому ОСОБА_3 , а також не надано доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають родинний зв`язок.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з наступних підстав.

Частиною першою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.150 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1); забороною вчиняти певні дії (п.2) та ін.

Відповідно до ч.3 ст.150 зазначеного Кодексу заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів, долучених до заяви про забезпечення позову та до апеляційної скарги, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 квітня 2020 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 квітня 2006 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 23 квітня 2020 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.4,6).

Той факт, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , і відповідно - дідом ОСОБА_1 відповідачкою не оспорюється, а тому є встановленим.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 25 серпня 2004 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № 5817 від 26 січня 2000 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням цих заходів .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанцій зазначених положень закону не врахував та не дав оцінки тій обставині, що предметом позовної заяви, яка мала бути подана до суду в установлений законом строк є визнання недійсними заповітів та договору довічного утримання, укладених спадкодавцем ОСОБА_3 , а тому, у випадку задоволення позовної заяви, неповнолітня ОСОБА_1 отримає право на спадкування за законом, але у разі відчуження квартир, на які заявниця просила накласти арешт, права її не будуть поновлені в одній судовій справі, що унеможливить ефективний захист оспорюваних на даний час прав позивача.

Також колегія суддів виходить з того, що в даному випадку застосування заходів забезпечення позову стосується прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_1 , які підлягають особливому захисту з боку держави, а можливе позбавлення її права на спадщину та житло може стати причиною порушення прав дитини, яка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 заперечувала проти застосування заходів забезпечення позову, проте заявила, що продавати квартири наміру не має, тому саме такий спосіб забезпечення позову, як заборона відчуження оспорюваних квартир, на думку колегії суддів, не перешкоджає їй у користуванні ними.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність родинних зв`язків між неповнолітньою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки відповідачкою не оспорюється вказаний факт.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у забезпеченні позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , з постановленням нової ухвали про заборону відповідачці відчуження спірних об`єктів нерухомості.

В решті доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають, оскільки підстав для застосування заходів забезпечення позову, які перешкоджатимуть відповідачці користуватися спірними квартирами колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року в частині відмови у забезпеченні позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 скасувати.

Постановити нову, якою заборонити ОСОБА_4 відчужувати вказані квартири до набрання законної сили рішенням у справах №766/7405/20 та №766/8989/20 про визнання недійсними договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та заповітів, складених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 .

В решті цю ж ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст ухвали складений 01 вересня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова