Справа №463/824/15-ц
Провадження №6/463/122/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника стягувача Кондратюк В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.05.2015р., яке набрало законної сили, позов у вищевказаній справі задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 18.12.2006 року № 0 в розмірі 38 860,85 доларів США (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят доларів США, вісімдесят п`ять центів) заборгованість по кредиту та процентам, 8 526, 52 грн. (вісім тисяч п`ятсот двадцять шість грн. п`ятдесят дві коп.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Також, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку по 1827 грн. судового збору.

АТ «УкрСиббанк» як правонаступник ПАТ «УкрСиббанк»звернулось до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 та поновлення строку пред`явлення його до примусового виконання. Мотивує тим, що між банком та ТОВ «Юридична фірма «Дельта М» було укладено договір про надання послуг, згідно якого останній надавав юридичний супровід банку, в тому числі в процедурі виконання згаданого вище рішення. Такий виконавчий лист перебував на примусовому виконанні, і 29.05.2017р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Сам виконавчий документ на адресу представника банку ТОВ «ЮФ «Дельта-М» не надходив, що свідчить про його втрату і наслідок, поважність причин пропуску встановленого законом строку.

В судовому засіданні представник стягувача підтримала вимоги заяви. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить таку задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду заяви повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. В силу вимог частини третьої ст. 433 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

В розумінні ст. 433 ЦПК України під поважними причинами неможливості пред`явлення виконавчого документа до виконання слід вважати лише ті причини, які не залежали від волі стягувача і які об`єктивно унеможливлювали можливість дотримання останнім встановлених законом строків.

Відповідно до інтерпретації п. 1 ст. 6 «Право на справедливий судовий розгляд» Конвенції про захист прав людини і основних свобод Європейським Судом з прав людини, - виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «суду» в сенсі даної статті і що право кожного на судовий захист стало б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим до збитку однієї зі сторін (постанови від 19.03.97 року по справі «Хорнсби (Hornsby) проти Греції», від 07.05.2002 року по справі «Бурдов проти Росії», від 27.05.2004 року по справі «Метаксас (Метексас) проти Греції», від 29 березня 2006 року по справі «Мостаччуоло (Mostacciuolo) проти Італії (N 2)», від 15.02.2007 року по справі «Райлян проти Росії» і ін.).

Як вбачається з копії виконавчих листів (а.с.139, 140), рішення суду набрало законної сили 03.06.2015р.

Згідно ч. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р., який був чинним на момент набрання рішенням суду законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22, строки зазначені у ч. 1 цієї статті встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-711цс15 в постанові від 20.01.2016р. сформулював правову позицію, що оскільки виконавчий лист видано після набрання чинності законом №2677-VІ (09.03.2011р.), тому строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання повинен визначатися цим законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за правилами ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р. повинен був закінчитись 03.06.2016р., тобто через рік після набрання рішенням законної сили.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Як наслідок, відповідно до п. 2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону втратив чинність Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р., відповідно до якого у даній справі видавався виконавчий лист.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Під час розгляду цивільної справи № 553/1951/14-ц (постанова від 01.08.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив, що тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Разом з тим, згідно відповіді Личаківського ВДВС м. Львів ЗМУМЮ (м. Львів) (а.с.135), що також підтверджується матеріалами цивільної справи (а.с.103-116), виконавчі листи про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно перебували на примусовому виконанні і 29.05.2017р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 12 цього Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, у зв`язку з поверненням виконавчого документа 29.05.2017р. строк для його пред`явлення перервався та враховуючи, що ці події відбувались після набрання чинності Законом № 1404-VIII, строк пред`явлення його до виконання у відповідності до вимог 5 Розділу XIII цього Закону становив три роки та завершився 29.05.2020р.

Останні два місця перед завершенням цього строку, а саме з 12.03.2020р. на всій території України діяв карантин, запроваджений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Такий карантин потягнув за собою ті чи інші обмеження, в тому числі обмеження щодо вільного пересування. Карантинні обмеження діяли на час подання стягувачем згаданої вище заяви і діють на даний час. Вказані обставини є загальновідомими та не потребують доведення.

Крім того, як зазначає стягувач, оригінал цього виконавчого документа на адресу банку не надходив. Згідно відповіді Личаківського ВДВС м. Львів ЗМУМЮ (м. Львів), такий виконавчий лист направлений на адресу банку у м. Харків, пр. Московський, 60. Однак, згідно укладеного договору про надання послуг від 01.06.2016р. (а.с.141-156) та додатку до цього договору (а.с.157-158), юридичний супровід у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , вівся ТОВ «Юридична фірма «Дельта М», юридична адреса якої зовсім інша ніж та, на яку орган ДВС відправив виконавчий документ.

Виходячи з встановлених обставин суд надає віри поясненням представника стягувача як про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і тому, такий строк підлягає поновленню.

Відповідно до пп. 17.4 п. 17 Розділу ХІІІ ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт втрати виконавчого документа при пересилці, з метою дотримання гарантій щодо обов`язковості виконання судових рішень, суд також постановляє ухвалу про видачу дубліката виконавчого документа.

Керуючись ст. ст. 260, 433, пп. 17.4 п. 17 Розділу ХІІІ ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству «УкрСиббанк» () строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 18.12.2006 року № 0 в розмірі 38 860,85 доларів США (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят доларів США, вісімдесят п`ять центів) заборгованість по кредиту та процентам, 8 526, 52 грн. (вісім тисяч п`ятсот двадцять шість грн. п`ятдесят дві коп.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а також 1827 грн. судового збору.

Видати Акціонерному товариству «УкрСиббанк» () дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 18.12.2006 року № 0 в розмірі 38 860,85 доларів США (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят доларів США, вісімдесят п`ять центів) заборгованість по кредиту та процентам, 8 526, 52 грн. (вісім тисяч п`ятсот двадцять шість грн. п`ятдесят дві коп.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а також 1827 грн. судового збору.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 23.09.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.