П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року місто Київ

справа № 757/18496/20-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/10685/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, подану представником Бельдягою Святославом В`ячеславовичем, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Новака Р.В. від 20 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які можуть отримати статус учасників справи: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, державне підприємство "Артемсіль", ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до його подання, посилаючись на те, що він має намір звернутися до суду з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, державного підприємства "Артемсіль", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , про визнання наказів протиправними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Наказом державного підприємства "Артемсіль" (далі - ДП "Артемсіль") від 22 листопада 2018 року № 83 ОСОБА_1 призначено на посаду інженера першої категорії відділу матеріально-технічного постачання ДП "Артемсіль". Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 31 липня 2019 року № 220 на заявника покладено виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль".

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 4 березня 2020 року № 47-П ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль", а наказом від 5 березня 2020 року № 83к його переведено на постійне місце роботи на посаду начальника управління зі збуту та маркетингової політики ДП "Артемсіль".

10 березня 2020 року наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 87к виконуючим обов`язки директора ДП "Артемсіль" призначено ОСОБА_2

ОСОБА_1 вважав, що його звільнення, призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора ДП "Артемсіль" відбулося з порушенням чинного законодавства.

Посилаючись на те, що існує реальна загроза увільнення ОСОБА_2 від виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль" і призначення Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства за погодження Кабінету Міністрів України нового виконуючого обов`язки директора підприємства шляхом прийняття відповідного рішення у формі наказу, що може унеможливити як поновлення порушених прав заявника, так і виконання рішення суду в майбутньому, а тому просив суд заборонити Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства видавати наказ про увільнення ОСОБА_2 від виконання обов`язків директора підприємства і видавати наказ про призначення на цю посаду будь-яких інших осіб, підписувати з ними відповідний контракт; заборонити суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії щодо реєстрації зміни органу управління ДП "Артемсіль".

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України видавати наказ про увільнення від виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль" ОСОБА_2 і про призначення будь-яких осіб на посаду виконуючого обов`язки директора ДП "Артемсіль" та підписувати з ними відповідний контракт до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та державного підприємства "Артемсіль", третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку; заборонено державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ДП "Артемсіль" з приводу зміни органу управління - керівника (директора та виконуючого обов`язки директора) ДП "Артемсіль". Ухвалу допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України- Бельдяга С.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. Скаржник зазначає, що забезпечення позову в обраний заявником спосіб є втручанням в дискреційні повноваження міністерства щодо контролю за діяльністю ДП "Артемсіль", крім того воно направлене не на забезпечення захисту прав заявника, а на захист інтересів третьої особи ОСОБА_2 , який тепер не може бути увільненим з посади. Заходи забезпечення позову у даному випадку є неспівмірними, більше того, втручання у проведення конкурсу, що проводиться від імені держави (державного органу) не допускається положеннями ЦПК України (частина 11 статті 150). Суд не навів будь-яких обґрунтувань у чому саме полягає утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Крім того, заявник не звернувся до суду з позовною заявою після постановлення ухвали про забезпечення позову до його подання у встановлений законом строк.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позовна заява була подана до Печерського районного суду міста Києва у встановлений частиною 4 статті 152 ЦПК України строк, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження від 29 травня 2020 року. Вимоги про забезпечення позову є співмірними з вимогами позовної заяви та спрямовані на забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що було правильно встановлено судом першої інстанції. Крім того, обґрунтованість поданої заяви підтверджується і тією обставиною, що наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 5 серпня 2020 року № 149-п ОСОБА_2 увільнено від виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль" та в подальшому призначено на це місце іншу особу - ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності є необґрунтованими. Крім того, апеляційна скарга була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому питання про його поновлення скаржником не ставилось.

Представники Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - Харабара Т.І., Стрелець В.О. в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що наказом ДП "Артемсіль" від 22 листопада 2018 року № 83 ОСОБА_1 призначено на посаду інженера першої категорії відділу матеріально-технічного постачання ДП "Артемсіль". Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 31 липня 2019 року № 220 на заявника покладено виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль".

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 4 березня 2020 року № 47-П ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків директора ДП "Артемсіль", а наказом від 5 березня 2020 року № 83к його переведено на постійне місце роботи на посаду начальника управління зі збуту та маркетингової політики ДП "Артемсіль".

10 березня 2020 року наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 87к виконуючим обов`язки директора ДП "Артемсіль" призначено ОСОБА_2 .

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про забезпечення позову до його подання, стало незаконне звільнення заявника із займаної посади виконуючого обов`язки директора ДП "Артемсіль" та протиправне призначення на цю посаду ОСОБА_2 . Заявник вважає, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України може увільнювати і далі виконуючих обов`язки директора ДП "Артемсіль", зокрема ОСОБА_2 , що у випадку задоволення позову, істотно утруднить виконання рішення суду, та у майбутньому зумовить необхідність подання нових позовів щодо визнання наказів про призначення та увільнення виконуючих обов`язки директора ДП "Артемсіль".

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, суд першої інстанції виходив із того, що неприйняття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити забезпечення ефективного захисту та поновлення оспорюваних прав заявника.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Якщо колишнього працівника необхідно поновити за рішенням суду на роботі, а на його посаді вже працює інший працівник, то судове рішення про поновлення все одно підлягає виконанню. КЗпП України не виключає можливості поновлення на роботі працівника, у разі прийняття на посаду, яку він обіймав, іншого працівника. В такому разі працівник, якого було незаконно звільнено, має бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо - то такий працівник підлягає звільненню у порядку, що визначений КЗпП України.

Таким чином, порядок відновлення трудових прав ОСОБА_1 , у випадку ухвалення судом рішення про поновлення його на роботі, передбачено Законом.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов безпідставного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 в обраний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду (про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки), а також ефективний захист та поновлення оспорюваних прав, за захистом яких він мав намір звернутися.

Колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_1 про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними заявленим вимогам, оскільки суду не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову для гарантування поновлення його прав у випадку задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 на те, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення є безпідставним, оскільки 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділу XII "Прикінцевих положень" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83,84,170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо

позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2", установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території, зокрема, м. Києва, із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Таким чином, строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року є продовженим і Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не пропущений.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, а тому відхиляються колегією суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, подану представником Бельдягою Святославом В`ячеславовичем, задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року про забезпечення позову до подання позовної заяви скасувати та ухвалити нове судове

рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: