Справа № 314/3297/20
Провадження № 2/314/1109/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області Вільнянський районний суд Запорізької області в особі судді Мануйлової Н.Ю., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) цивільну справу №314/3297/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 08.07.1997 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах. За цей час підприємство неодноразово перетворювалося, а сам позивач неодноразово переміщувався по різних посадах та підрозділах цього підприємства. Востаннє, на підставі наказу від 21.12.2015 року № 22/ОС був призначений на посаду помічника начальника з кадрових питань структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Про нові або зміну існуючих умов оплати праці з бік погіршення власник або уповноважений ним орган не повідомляв. 19.06.2020 року на ім`я уповноваженої роботодавцем особи, а саме начальника структурного підрозділу « Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії « Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» Чернявського Є.І. було подано заяву від 19.06.2020 № 1499 щодо розгляду питання стосовно перерахунку сум матеріальної допомоги до щорічної відпустки регламентованих п. 3.1.13 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом Запорізького моторвагонного депо Придніпровської залізниці на 2015 рік, схваленого на зборах трудового колективу протоколом від 02.04.2015 № 4 , зареєстрованим управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району ( реєстраційний № 36/кд від 22.04.2015) за період 2017-2019 р.р. вирішення даного питання шляхом примирення та здійснення виплати належних позивачу сум. При цьому відповідачеві було запропоновано врахувати судову практику, а саме постанову Дніпровського апеляційного суду по справі № 211/7250/19.

03.07.2020 року за вих. №1052 на адресу позивача було надано відмову відповідача здійснити перерахунок та пропозицією звернення до суду, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача недоотримані кошти у сумі 2966,00 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення.

Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідача не надходило. Відповідач не скористався правом подати до суду заперечення на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.13 Колективного договору на 2015 рік роки, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом Запорізького моторвагонного депо Придніпровської залізниці на 2015 рік, схваленого на зборах трудового колективу протоколом від 02.04.2015 № 4, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_2 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_2 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000 грн.

Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн. (за 2018 та 2019 рік мінімальна заробітна плата складала 3723 грн. та 4173 грн. відповідно), тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.13 Колективного договору.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

Крім того, відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

При цьому прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створило при дійсних обставинах цієї справи юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.13 Колективного договору, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови її виплати, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.13 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_2 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Виходячи з наведеного суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 2966 грн. є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, який звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,258,259,263,265,268, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедроця, буд. 5, ) про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» ( , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедроця, буд. 5 ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 2966 (дві тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» ( , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедроця, буд. 5 ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь держави судовій збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

22.09.2020