Дата документу 18.08.2020 Справа № 310/4736/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2529/20 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко А.І.
Є.У.№ 310/4736/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на ј частку нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у шлюбі з 25.08.1986, в період шлюбу за спільні кошти придбали Ѕ частку спірної нерухомості. Посилаючись на те, що відповідач має намір без її згоди продати це майно невідомим їй особам, чим порушує її право власності на частку у спільному майні подружжя, просила суд на підставі ст.ст.69, 70 СК України про задоволення позову.

Відповідач позов визнав у повному обсязі і просив розглянути справу за його відсутності, подавши суду відповідну заяву (а.с.30).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року позов задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частку нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою Фонду державного майна України, який участі у розгляді справи не приймав.

В апеляційній скарзі Фонд зазначає, що предметом спору у справі є нерухоме майно, власником якого є держава. Спірне майно перебувало в управлінні ПАТ «Приазовкурорт» і вибуло із володіння держави у спосіб, не передбачений законом, без погодження із Фондом державного майна України. З приводу незаконного відчуження ПАТ «Приазовкурорт» вказаного майна у господарському суді з 2012 року перебував спір, за результатами розгляду якого судовим рішенням від 01.03.2012 право власності на спірне майно визнано за державою України в особі Фонду державного майна. Протягом 2012-2018 років рішення господарського суду неодноразово переглядалося судами апеляційної і касаційної інстанцій. З серпня 2017 року Бердянським міськрайонним судом розглядався позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_2 про витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння. Відповідач ОСОБА_2 вказану обставину від суду першої інстанції приховав, клопотання про залучення до участі у розгляді справи Фонду державного майна України не заявляв.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_4 зазначають про пропуск Фондом державного майна строку на апеляційного оскарження судового рішення, оскільки про його зміст Фонду стало відомо ще у жовтні 2019 року, проте апеляційну скаргу до суду подано лише у липні 2020.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони і представник Фонду державного майна не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення адвоката ОСОБА_5, який представляє інтереси своєї матері ОСОБА_4 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1,3 п.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 25.08.1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.10.2016 року ОСОБА_2 набув право власності на Ѕ частку нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 (а.с. 7,8).

Договір укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_4 , про що зазначено у п. 5.7 Договору купівлі-продажу.

Фактично спору між подружжям з приводу нерухомості немає, відповідач визнав позов і просив про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим, спірна нерухомість була предметом спору, що розглядався у господарському суді Запорізької області з 2012 року у справі 11/5009/7948/11 і остаточне рішення по якому було ухвалено Верховним судом 26.06.2018. Судовим рішенням було встановлено, що власником спірної нерухомості є держава Україна в особі Фонду державного майна України, майно вибуло із володіння держави із порушенням вимог закону. Відчуження зазначеного нерухомого майна здійснено ПАТ «Приазовкурорт» без наявності на це належних правових підстав. Судом визнано, що саме Фонд державного майна України був уповноважений державою здійснювати функції щодо управління майном громадських організацій колишнього Союзу PCP, що розташовані на території України, а спірне майно є державною власністю.

Спір щодо цієї ж нерухомості перебував у провадженні Бердянського міськрайонного суду з серпня 2017, де у справі №310/5378/17 розглядався позов прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Отже, відповідач ОСОБА_2 , будучи добре обізнаним про наявність у суді справи про витребування із його володіння спірної нерухомості на користь держави, вказану обставину від суду приховав, не заявив клопотання про залучення до участі у розгляді справи Фонду державного майна України, хоча судом вирішувалися питання про права і обов`язки останнього стосовно спірної нерухомості.

Фактично дії подружжя ОСОБА_2 у цій справі були спрямовані не на захист свого порушеного права, а на унеможливлення повернення державі майна, яке вибуло із її володіння поза її волею.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення

Результати аналізу статей 69 - 71, 74 СК України дозволяють зробити висновок, що поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні як приватно-правова категорія, покликаний забезпечити визначеність в приватних відносинах і захист прав та інтересів або ж їх відновити. Водночас ініціювання спору про поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси саме порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Приватно-правовий інструментарій (зокрема, поділ спільного майна та визнання права на частку не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для унеможливлення витребування майна на користь держави, з наміром завдати шкоди іншій особі.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Доводи сторін щодо пропуску ФДМУ строку на апеляційне оскарження судового рішення є неспроможними. Фонд державного майна участі у розгляді справи у суді першої інстанції не приймав, копію судового рішення не отримував, а отже строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважної причини.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська