30 січня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря - Полегенького В.С.
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, та визнати 441/1000 квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та розподілити в рівних частках по 1/2 за кожним, визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 441/2000 частину квартири АДРЕСА_2 , що складається з житлової кімнати, площею 10,7 кв.м.; житлової кімнати, площею 15,4 кв.м.; житлової кімнати, площею 27,4 кв.м.; кухні, площею 23,0 кв.м.; вбиральні, площею 1,5 кв.м; ванної кімнати, площею 53 кв.; коридору, площею 16,2 кв.м.; комори, площею 1,9 кв.м.; балкону, площею 3,9 кв.м., загальною площею 105,3 кв.м., як частку у спільному майні подружжя, посилаючись на те, що вказана квартира придбана сторонами в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 30.01.2020 року в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. На задоволенні заяви наполягав проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщалася належним чином, однак до суду не з`явилася без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності суду не надавала та не заявляла.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони з 15.09.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, серія НОМЕР_1 , актовий запис 1995.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_4 . Тому у 2016 році з метою поліпшення (збільшення) житлових та побутових умов сторонами було прийняте рішення про необхідність придбання більшої квартири.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2016 року, ОСОБА_2 придбала у власність 441/1000 часток квартири спільного заселення АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу НВХ 198502. Таким чином, судвстановлює, що відповідачем була придбана під час шлюбу частка квартири без виділення в натурі з наявним порядкум користування між співвласниками.
Позивач посилається на те, що на початку подружнього життя у сторін були добрі стосунки, але з часом почали виникати всілякі непорозуміння з побутових причин, часто стали виникати сварки, що призвело до втрати любові та поваги. На теперішній час сторони однією сім`єю не проживають та ведуть роздільне господарство.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
При поділі спільного майна подружжя в даному спорі, суд застосовує принцип рівності.
Позивачем надано докази того, що нерухоме майно частка квартири - є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки вона придбана сторонами під час шлюбу.
З огляду на викладені обставини вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя.
В ході розгляду справи суду не надано доказів з чого саме складається 441/1000 квартири АДРЕСА_1 , та що дана частка виділена у натурі з відповідними приміщеннями, тому суд вважає в цієї частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в межах його доведеності та обґрунтованості.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 43, 49, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 319,391ЦК України суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати 441/1000 квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та розподілити в рівних частках по 1/2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право приватної власності на 441/2000 частину квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду виготовлено 06.02.2020 року.
Суддя А.В. Науменко