У Х В А Л А

20.01.20 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

з участю секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив зобов`язати Алчевський МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області винести постанову про зняття заборони виїзду за межі України ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Алчевським МВ УМВС України у Луганській області 20.06.1997, ІПН НОМЕР_2 .

Заявник у судове засідання не з`явився, просив скаргу розглядати за його відсутності, про що надав письмову заяву.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який постійно проживає у м. Алчевську Луганської обл., що на теперішній час є територією тимчасово непідконтрольною українській владі.

27 грудня 2019 р. скаржник покинув місце проживання разом із сім`єю виїхав до м. Києва.

04 січня 2020 р. повертаючись на постійне місце проживання до м. Алчевська через контрольно-пропускний пункт в`їзду виїзду на лінії розмежування «Майорськ» Донецької області підчас перевірки документів, був не пропущений для в`їзду, оскільки, начебто існує заборона виїзду за межі України ОСОБА_1 за рішенням Алчевського міського суду Луганської області у цивільній справі №6-98-11 від 20.05.2011 р.

Звернувшись через Луганську військово-цивільну адміністрацією від Лисичанського прикордонного загону Прикордонної служби призвели до заборони виїзду скаржника за межі України, необхідно звернутися до Алчевського МВ УМВС України у Луганській обл.

З метою отримати копію ухвали про заборону виїзду за межі України у цивільній справі №6-98-11 від 20.05.2011 р., 13.01.2020 р. скаржник звернувся до Алчевського МВ УМВС України у Луганській обл.

13 січня 2020 р. Алчевським МВ УМВС України у Луганській обл. надано відповідь про те, що надати детальну інформацію щодо здійснення виконавчих документів неможливо, оскільки матеріали виконавчих проваджень, матеріальна-технічна база та інше майно Алчевського МВ УМВС України у Луганській обл. знаходиться за місцем його попередньої реєстрації, здійснити вивезення майна та виконавчих документів проваджень на сьогодні не виявляється можливим.

Тобто у державних виконавців на сьогодні відсутні будь-які матеріали виконавчих проваджень стосовно скаржника.

У реєстрі «Судова влада» відсутні будь-які ухвали Алчевського міського суду, що обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Скаржнику не відомо, хто та коли наклав на нього заборону виїзду за межі України та на яких підставах.

На теперішній час без ухвали суду про зняття заборони виїзду за межі України зі скаржника, він не може повернутися додому, де на теперішній час проживає його дружина та дванадцятирічний син, а також його батьки.

Іншого місця проживання аніж місце його реєстрації скаржник немає.

Державного кордону скаржник не перетинав.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 р. регулює порядок здійснення право громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Законом від 4 листопада 2010 р. №2677-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 09 березня 2011 р., ст. 293 ЦПК України доповнено п. 24-1, який передбачає можливість оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Але ухвала Алчевського міського суду Луганської області у скаржника та у державного виконавця відсутня.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скаргу задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 447 - 449 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області задовольнити.

Зобов`язати Алчевський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винести постанову про зняття заборони виїзду за межі України ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Алчевським МВ УМВС України у Луганській області 20.06.1997, ІПН НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на цю ухвалу суду може бути подана до Луганського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: