Справа № 148/741/18
Провадження № 22-ц/801/1710/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуСправа № 148/741/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2020 року постановлене у складі судді Ковганича С. В., в м. Тульчин, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому ставило вимогу стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2012 року в розмірі 62 680 грн 27 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 липня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 27 березня 2018 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 62 680, 27 грн, з яких: - 27 499, 25 грн заборгованість за тілом кредиту, 140 67, 05 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом; 17 653 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 960, 97 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2012 року в розмірі 15 078, 55 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2020 року виправлено описку в рішенні суду (т. 1 а.с. 240), яка полягає в тому, що в четвертому абзаці резолютивної частини рішення суду від 07 липня 2020 року у цій справі, після слів «в сумі 423, 87 грн» замість «(двісті п`ятдесят сім гривень 47 копійок)», вказано «(чотириста двадцять три гривні 87 копійок)».

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Судом було враховано, що саме відповідач своїми діями сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з її кредитною карткою, то саме вона, як користувач платіжної картки, несе цивільно-правову відповідальність за здійснення такої операцій, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає сума не 27 499, 25 грн, а 15 078, 55 грн заборгованості по кредитній картці № НОМЕР_1 , яка підтверджена належними доказами. Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 420, 70 грн склалася за іншою карткою № НОМЕР_2 , проте доказів, які б свідчили про отримання відповідачкою такої картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 17 серпня 2020 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Посилаючись при цьому на позиції Верховного Суду викладені у постановах від 08.07.2019 року у справі № 923/760/18, від 11.09.2019 року у справі № 642/5533/15-ц, у постанові від 19.09.2019 у справі № 127/7543/17, у постанові від 23.12.2019 року у справі № 375/250/18, у яких Верховний Суд за результатами касаційного розгляду, дійшов висновку що підписанням анкети заяви позичальник виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку, які є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Вважає, що активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, а суд першої інстанції встановивши факт надання банком відповідачеві кредитних коштів не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, та безпідставно відмовив у стягненні пені і штрафів, порушивши при цьому норми матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 27 липня 2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ

«ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8);

- у анкеті-заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді;

- до матеріалів справи банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт

«Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9 - 24);

-відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1

за вказаним кредитним договором станом на 27 березня 2018 року становить 62 680, 27 грн, з яких: 27 499, 25 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 067, 05 грн нараховано відсотків за користування кредитом, 17 653 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 960, 97 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5-7).

Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 31);

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що в справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та вірно визначено розмір задоволених вимог в частині стягнення тіла кредиту огляду на таке:

Суд першої дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15 078, 55 грн, взявши до уваги надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази:

- суд дійшов правильного висновку, що згідно виписки про рух коштів за ОСОБА_1 рахується три картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .

- зі змісту наданої Банком виписки (т.1 а.с. 68) та розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 5 ?7) вбачається, що відповідач використовувала одночасно всі ці три картки, та що Банком зроблено розрахунок по двох картках № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 . Однак, оскільки доказів отримання відповідачкою картки № НОМЕР_2 Банком надано не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість по тілу кредиту, яка утворилась по картці № НОМЕР_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів та становить 15 078, 55 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять спростування вищеперерахованих встановлених судом фактів.

Стосовно доводів апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах, пені та штрафам, слід зазначити наступне:

У анкеті-заяві від 27 липня 2012 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані обставини, з урахуванням згаданої позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків, пені та штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань: суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог позову про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом у сумі 14 067, 05 грн, штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 2 960, 97 грн (процентна складова) та пені за прострочене зобов`язання у сумі 17 653 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 27 липня 2012 року, вірно вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та зводяться до власного тлумачення норм закону, що регулюють дані правовідносини, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи (ст. 375 ЦПК України).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір заборгованості становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Оскільки дія рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2020 року була зупинена в порядку ч. 4 ст. 359 ЦПК України до закінчення апеляційного розгляду, його дію слід поновити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2020 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк