ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Київ

справа № 360/2066/17

провадження № 22-ц/824/6344/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 нарішенняБородянського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року у складі судді Унятицького Д.Є., повний текст складений 03.02.2020 року,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , який є правонаступником померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , третя особа - Міськрайонне управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, мотивуючи тим, що 21 червня 2013 року рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області йому була виділена земельна ділянка площею 0,1424 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність. В подальшому, згідно з вказаним рішенням був розроблений проект землеустрою, однак 02 квітня 2015 року Управління Держземагентства у Бородянському районі відмовило йому у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати на нього знаходяться земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Оскільки із власницею ОСОБА_4 технічну помилку виправили, а вирішити питання про виправлення технічної помилки в позасудовому порядку з ОСОБА_3 неможливо, позивач просив скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №348285, кадастровий номер :02:038:0041 виданий на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_2 ; та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №348284, кадастровий номер :02:038:0040, площею 0,0447 га, для ведення селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2 , скасувати інформацію про їхню реєстрацію в Державному земельному кадастрі.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:038:0041, площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:038:0040, площею 0,0447 га, для ведення селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_2 , та інформацію про їх реєстрацію в Державному земельному кадастрі.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що надані позивачем докази не підтверджують незаконність отримання ОСОБА_3 оспорюваних державних актів на землю, оскільки їх наявність, на думку ОСОБА_2 , ніяким чином не порушує прав позивача на законне отримання у власність земельної ділянки. Відповідач також зазначив, що з документів, які містяться в технічній документації із землеустрою щодо складення державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 вбачається, що координати земельних ділянок встановлені вірно, знаходження земельних ділянок на місцевості в цих координатах не порушують нічиїх прав. Більш того, всі суміжні землекористувачі підписали акт погодження меж земельної ділянки, в той час коли при виготовленні технічної документації позивачу, межі його земельної ділянки з ОСОБА_3 не узгоджувались.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що державні акти видані ОСОБА_3 на підставі технічної документації, яка містить помилки в координатах поворотних точок, інформація про які зареєстрована в Державному земельному кадастрі, внаслідок чого він позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки наданої йому раніше у користування.

Вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим і законним, таким, що прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Інші учасники будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не з`явились, натомність від відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Башинської О.П. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що представник буде перебувати у відпустці,проте, доказів щодо вказаних обставин до заяви не додано, тому враховуючи, що відповідач реалізував своє право, як учасника справи шляхом подання апеляційної скарги, при цьому він у заяві не зазначив причини власної неявки, хоча міг брати участь у розгляді справи особисто, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність відповідача та її представника, згідно ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05.09.1960 року позивачу надана у безстрокове користування земельна ділянка площею 900 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , а 14.08.1973 року за позивачем зареєстровано домоволодіння, що розташовано на вказаній земельній ділянці, але під номером АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.37-38).

Рішенням виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради №22/25 від 25.03.1997 року позивачу передана у приватну власність земельна ділянка площею 900 кв.м для обслуговування вказаного житлового будинку в смт.Клавдієво Бородянського району. (т.2 а.с.4).

Рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 13.09.1999 року позивачу виділена земельна ділянка площею 450 кв.м. для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 (т.2 а.с.5,10).

Рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 28.04.2011 року внесені зміни до рішення Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 22.10.2010 року щодо зміни площі земельної ділянки наданої у приватну власність ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради. Замість площі - 0,1350 га, рахувати площу 0,1424 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.2 а.с.6).

Рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області №1173 від 21.06.2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1424 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.2 а.с.1-2,7)

Відповідно до вказаного рішення була виготовлена технічна документація щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.5-74).

Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Бородянському районі від 02.04.2015 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано звернутися до організації розробника для виправлення технічної помилки та приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства (т.1 а.с.4).

Разом з тим, встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 , правонаступником якої є відповідач ОСОБА_2 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 виготовлена на підставі рішення Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 25.11.1997 року та в подальшому на підставі рішення Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 11.06.1998 року ОСОБА_3 видано державні акти від 08.11.2012 року на право власності на земельні ділянки з координатами, зазначеними в кадастровому плані :02:038:0040, :02:038:0041 (т.1 а.с.104-131).

З висновку земельно-технічної експертизи від 04.06.2018 року вбачається, що координати фактичних меж земельних ділянок, що належать ОСОБА_3 відповідно до державних актів серії ЯЙ №348285, ЯЙ №348284 кадастрові номери :02:038:0040, :02:038:0041, площами 0,15 га, 0,0447 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_2 не відповідають координатам технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки.

Вказаним висновком встановлено накладання меж земельних ділянок ОСОБА_3 за координатами технічних документацій із координатами проекту землеустрою земельних ділянок, для відведення у власність ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що фактичному користуванню між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 накладання відсутнє (т.1 а.с.162-180).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх задоволення.

Проте з таким висновком погодитись не можна, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки шляхом скасування державних актів та інформації про їх реєстрацію в земельному кадастрі, позивач посилався, що конфігурація його земельної ділянки, яку проектом землеустрою запропоновано внести до Державного земельного кадастру, накладається на конфігурацію ділянок суміжних землевласниківОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З висновку земельно-технічної експертизи вбачається, що по фактичному користуванню між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 накладання відсутнє.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 діючого ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1-2 ст. 321 ЦК України).

У ЗК України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч.1ст. 153 ЗК України).

Ч.1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно з пунктом 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Ч.ч. 1-3 ст. 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що у наведеному рішенні державного кадастрового реєстратора від 02.04.2015 року вказані наступні підстави для відмови: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, із рекомендацією державного кадастрового реєстратора звернутися до організації розробника для виправлення технічної помилки та приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства.

Як зазначає сам позивач та свідчать матеріали справи, рішення державного кадастрового реєстратора стосувалося документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,1424 га наданої позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , оскільки виявлено перетин з ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на накладення меж земельної ділянки, відведеної йому, яка ще не є сформованою на ділянки відповідача, яка є власником земельних ділянок, про що свідчать оскаржувані державні акти про право власності на землю видані 08.11.2012 року на ім`я ОСОБА_3 .

Чинним законодавством встановлено порядок виправлення технічних помилок, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, проте у матеріалах справи немає доказів того, що позивач скористався цим порядком для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, наданої йому для будівництва для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Отже, враховуючи положення статті 158 ЗК України щодо органів, що вирішують земельні спори, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Внесення належної позивачу земельної ділянки до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номеру не вимагає визнання недійсним та скасування виданих 08.11.2012 року на ім`я ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації цих земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, оскільки порушення відповідачем права власності позивача на землю не доведено. Межі суміжних земельних ділянок сторін можуть бути узгоджені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Міськрайонне управління у Бородянському районі та м.Бучі головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1920 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :