печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним і скасування розпорядження, визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 21 вересня 2020 року у зазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

22 вересня 2020 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», як рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Заява обґрунтовувалась тим, що 01.09.2020р. відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на якому розглядалося питання участі ОСОБА_2 у вихованні нашого малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами засідання було видано розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020р. № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» (надалі - Розпорядження), яке є предметом оскарження у цій справі.

Розпорядженням задоволено заяву ОСОБА_2 , та незадоволено заяву ОСОБА_1 , щодо визначення часу спілкування ОСОБА_2 з дітьми, оскільки остання вже тривалий час проживає окремо від наших синів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що ОСОБА_1 неодноразово заявляв в своїх зверненнях як до Печерського УП ГУНП в м. Києві так і до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки і піклування, і до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу, що забезпечує організацію діяльності Комісія з питань захисту прав дітей утвореної головою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Незважаючи на наявність у працівників органу опіки та піклування численних письмових доказів відсутності працевлаштування ОСОБА_2 та достатнього для утримання дітей доходу (копія листа відповіді від Печерського райвідділу державної виконавчої служби від 03.09.20. № 30186/4), численних фактів вчинення нею домашнього насильства, невиконання батьківських обов`язків (Копія протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 140962 від 09.01.2020р. за ч. 1 ст. 184 КУпАП.), доказів постійного перешкоджання у доступі батьку до дітей з метою виконання обов`язку щодо їх виховання (копії численних звернень до поліції Печерського району додано), утримання та спілкування з ними, всупереч нормам ст. 19, 142, 153, ч.2,3 ст.157, ч.2. ст. 158 Сімейного Кодексу України та Конституції України, звернень позивача щодо визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме порядок періодичних побачень з можливістю спільного відпочинку по місцю реєстрації та проживання наших дітей, мене та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та 28 в наступні дні та години: щотижня кожного вівторка і кожного четверга з 19:00 год. до 21:00 год, орган опіки та піклування протиправно визначив участь гр. ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: «з понеділка 8.00 год. до неділі 19.00 год., забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_2 ».

На сьогодні жодним чином та у жодний із законних способів позивача не обмежено в праві безперешкодного спілкування з дитиною, як і праві дитини на спілкування із ним. Тому ні бажання ОСОБА_2 , ні рішення Комісії з питань захисту прав дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не можуть бути перешкодою для спілкування та зустрічей позивача з малолітнім сином ОСОБА_3 , де б він і з ким і в який час не перебував.

Проте, починаючи з 07.09.2020р., коли за участі фахівців Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із соціальної роботи малолітній син ОСОБА_3 був переданий гр. ОСОБА_2 на виконання Розпорядження, гр. ОСОБА_2 щоденно чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином.

На переконання позивача, такі дії свідчать про умисне порушення гр. ОСОБА_2 його прав, як батька на спілкування з молодшим сином ОСОБА_3 , які гарантовані ст. 153 Сімейним кодексом України.

Позивач вважає, що продовження виконання незаконного розпорядження, до вирішення цивільної справи № 757/39693/20-ц, може унеможливити поновлення його порушених прав на безперешкодне спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке гарантоване ст.ст. 142, 153 Сімейного кодексу України, протягом часу коли малолітній син ОСОБА_3 буде проживати разом із гр. ОСОБА_2 , оскільки остання злісно перешкоджає позивачу у реалізації його прав на спілкування з сином, і для цього використовує незаконне розпорядження.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини третьої статті 159 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суду не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.09.2020 № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», як рішення органу опіки та піклування до вирішення спору впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання гіпотетичного рішення суду про задоволення вимог позову про скасування такого розпорядження та визначення способу участі у вихованні дитини.

Обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову зводяться до фактичної незгоди позивача із оспорюваним розпорядженням, що буде предметом судового розгляду під час вирішення спору по суті позовних вимог.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним і скасування розпорядження, визначення способу участі у вихованні дитини залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк