Справа № 347/1176/19
Провадження № 2/347/32/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді - Гордія В.І.,

з секретарем - Корбутяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до Старокутської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Старокутської сільської ради від 23.09.2011 року та визнання недійсним Державного акту серії ЯМ № 561696 від 09.08.2012 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Старокутської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Старокутської сільської ради від 23.09.2011 року та визнання недійсним Державного акту серії ЯМ № 561696 від 09.08.2012 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка також належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 091190 від 18 травня 2006 року, площею 0,0299 га. з кадастровим номером 26:236:870:01:02:004:0028. Земельна ділянка та господарство розташоване на ній, отримано ОСОБА_1 у спадок від її матері ОСОБА_3 , яка проживала там з батьком ОСОБА_4 близько 50 років.

З часу закріплення даної земельної ділянки за батьком позивачки, а потім за її матір`ю, а це більш ніж 50 років, до даної земельної ділянки та господарства існував спільний заїзд загального користування до будинку АДРЕСА_1 (будинковолодіння позивачки ОСОБА_1 ) та №47 шириною 3 метри. Даний заїзд загального користування до будинку по АДРЕСА_1 вказано на схемі Генплану забудови земельної ділянки ОСОБА_1 , який погоджено головним архітектором Косівського району. Більше того, даний заїзд загального користування до будинку позивачки ( АДРЕСА_1 ) вказано на схемі розміщення земельної ділянки жителя с. Старі Кути ОСОБА_5 (що по АДРЕСА_2 ) і в плані населеного пункту с. Старі Кути. 27.03.1992 року ОСОБА_5 відчужив незакінчений житловий будинок готовністю 11 % який знаходився земельній ділянці, що по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Деякий час після смерті матері позивачки, у господарстві по АДРЕСА_1 ніхто не проживав, але позивачка час від часу приїжджала до свого господарства з своїми рідними, щоб впорядкувати територію та будинок. У один з таких приїздів, літом 2017 року, її рідні залишили свій автомобіль на заїзді який веде до її господарства, що є заїздом загального користування. Через деякий час приїхав суміжний землекористувач ОСОБА_6 і заявив їй, що заїзду вже тут немає і дана земельна ділянка під заїзд шириною у 3 метри і довжиною у 14 метрів, є його приватною власністю згідно Державного акту на землю. У зв`язку із цим між ними виник конфлікт і позивачка змушена була звернутися за захистом своїх прав до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кулешір С.О. не з?явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивачки адвоката Кулешір С.О. поступила заява про відкладення розгляду справи, однак одночасно в заяві зазначила, що не заперечує проти проведення судового засідання 23.09.2020 року без участі позивачки та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Маринчак О.С. в судове засідання не з"явилися, причини неявки суду не відомі. Проте у поданому раніше відзиві на позов, ОСОБА_2 зазначив, що ніхто жодних перешкод у проході чи проїзді через земельну ділянку ОСОБА_2 позивачці ніколи не чинив і жодних конфліктів не було. А твердження позивачки про наявність проїзду через його земельну ділянку до її земельної ділянки спростовується документами, що містяться у технічній документації по передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 . Так, відповідно до схеми генплану забудови земельної ділянки ОСОБА_2 жодного проїзду до ділянки ОСОБА_7 через його земельну ділянку немає. Відповідно до виданого управлінням Держкомзему у Косівському районі переліку обмежень на використання земельної ділянки № 07-052-20/1536 від 27.07.2011 року жодних обмежень відносно його земельної ділянки немає. А також, відповідно до висновку Косівського районного архітектора № 515-01-17.1 від 28.01.2010 року обмежень містобудівного характеру в користуванні його земельною ділянкою немає. Таким чином вважає позов ОСОБА_1 безпідставним та необґрунтованим.

Представник Старокутської сільської ради в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не відомі.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачка ОСОБА_1 , вважаючи, що її право у належному користуванні власною земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_1 порушено та обмежено неправомірно прийнятим рішенням 8 сесії 6 демократичного скликання Старокутської сільської ради Косівського району від 23.09.2011 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку передану у власність ОСОБА_2 - звернулася до суду з позовом про скасування рішення сільської ради від 23.09.2011 року та Державного акту виданого ОСОБА_2 серії ЯМ №561696 від 09.08.2012 року.

Як видно із долучених нею до позову документів, ОСОБА_1 (згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2004 року) отримала у спадок після смерті матері ОСОБА_3 житловий будинок та земельну ділянку площею 1820 кв.м. надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

Також, на ім?я ОСОБА_1 станом на 06.08.2018 року виготовлено технічний паспорт на житловий (садибний) будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9). До складу даного будинковолодіння входить житловий будинок, комора та вбиральня.

Як передбачено статтею 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. «г» ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що також передбачено ч.1 ст. 155 ЗК України, відповідно до якої, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Дослідивши надані сторонами докази суд приходить до переконання про безпідставність позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Як видно із долучених до позову документів, позивачкою ОСОБА_1 подано копію схеми Генплану її земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , на якій вказано заїзд до її земельної ділянки через присадибну ділянку ОСОБА_2 (а.с.10), а також подано копію технічної документації попереднього власника суміжної земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 (а.с.11-13), на якій також зазначено заїзд до її господарства та який згідно копії договору купівлі-продажу від 27.03.1992 року продав вказану з/ділянку ОСОБА_2 (а.с.14-15). А тому позивачка вважає, що при видачі відповідачу Державного акту на право власності на земельну ділянку, було порушено її право та обмежено її у доступі до своєї земельної ділянки по існуючому протягом багатьох років заїзді, який проходив через земельну ділянку відповідача (шириною 3м та довжиною близько 14м).

Проте, із копії Державних актів на право власності на земельну ділянку позивачки та відповідача, а саме: Державного акту серії ЯМ №561696 виданого 09.08.2012 року на ім?я ОСОБА_2 (а.с.18) та Державного акту серії ІФ №091190 виданого 18.05.2006 року на ім?я ОСОБА_1 (а.с.19) - ні в одному із вказаних актів не зазначено заїзної дороги. Більше, того, у Державному акті позивачки, зі сторони вказаною нею заїзду (під?їзду) до її господарства, вказано лише одного суміжного землекористувача - відповідача ОСОБА_2 . А у випадку законності та наявності такого заїзду, у її акті повинен був би бути зазначений ще один суміжник - Старокутська сільська рада. При цьому, Державний акт на право власності на земельну ділянку позивачки був виготовлений та виданий їй набагато раніше за Державний акт відповідача, а саме в 2006 році (відповідачу в 2012 році).

Тобто, з огляду на заявлений позов, ще до прийняття оскаржуваного рішення сільської ради та виданого на підставі нього ОСОБА_2 . Державного акту, про скасування яких просить позивачка, доступ до належної їй земельної ділянки через фактично існуючий заїзд не було належним чином задокументовано (вказано) у виданому їй Державному акті, оскільки у ньому не було зазначено ні заїзду, ні, відповідно, суміжника в особі сільської ради.

І з огляду на відсутність відповідних доказів, суд приходить до переконання, що про відсутність у правовстановлюючих документах позивачки заїзду, необхідного для доступу до належної їй землі, питання нею не піднімалось та відповідних заяв до органу місцевого самоврядування не подавалось. Це при тому, що на час видачі позивачці Державного акту, відповідачу ОСОБА_2 ще навіть не було надано у власність земельну ділянку, технічну документацію на яку він почав виготовляти починаючи з 2009 року, що стверджується копією технічної документації (а.с.80-108).

Зокрема, заяву про проведення технічних робіт по формуванню технічної документації на земельну ділянку передану йому у власність згідно рішення Старокутської сільської ради від 20.07.2006 року, - він подав 27.11.2009 року (а.с.83), тобто набагато пізніше від часу отримання позивачкою Державного акту.

Окрім того, як видно із копії акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 20.11.2009 року ( ОСОБА_2 ), позивачка ОСОБА_1 підписалась у вказаному акті, чим підтвердила свою згоду на встановлені межі (а.с.94).

Таким чином, суд вважає, що підстав для скасування рішення Старокутської сільської ради від 23.09.2011 року та визнання недійсним Державного акту серії ЯМ № 561696 від 09.08.2012 року - немає.

На підставі ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.116, 152, 155 ЗК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Старокутської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Старокутської сільської ради від 23.09.2011 року та визнання недійсним Державного акту серії ЯМ № 561696 від 09.08.2012 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій