ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2948/20 Справа № 209/1535/19 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року по справі за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Тепломережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг за теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року КП КМР «Тепломережі» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 88488,32 грн. за період з січня 1996 року по березень 2019 року та судовий збір на користь позивача.

Позов мотивований тим, що відповідач має заборгованість за період з січня 1996 року по березень 2019 року на суму 88488,32 грн. за послуги з централізованого опалення квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач сумлінно виконує свої обов`язки з теплопостачання та очікує такого ж сумлінного виконання обов`язків зі сторони відповідача, обов`язки якого передбачені ЦК України та нормами чинного законодавства. Однак, відповідач обов`язків по сплаті послуг не проводив у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року позов Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» суму боргу в розмірі 50777 грн. 05 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішенням суду мотивовано тим, що в межах строків позовної давності у період з травня 2016 року по 07 травня 2019 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 50777,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в задоволеній частині скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_1 з 24 березня 2004 року, у якій, окрім нього, зареєстровані: ОСОБА_3 (дочка) та співвласники ОСОБА_4 (колишня дружина), ОСОБА_5 (син), що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 001046942 від 03 квітня 2019 року (а.с. 8), довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 3793/13 від 17 липня 2019 року (а.с. 62), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 63) та витягом з рішення від 04 грудня 2007 року (а.с. 68).

У період з 01 січня 1996 року по березень 2019 року відповідач не виконував свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 88488,32 грн., в т.ч. заборгованість у межах позовної давності з травня 2016 року по 07 травня 2019 року у сумі 50778,05 грн., що підтверджується випискою із особистого рахунку (а.с. 9, 10-11).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що в межах строків позовної давності у період з травня 2016 року по 07 травня 2019 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 50777,05 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3, 5, 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів.

Відповідно п.п. 7.1., 7.2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, встановивши, що відповідач з 01 січня 1996 року по березень 2019 року не виконував свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим утворилась заборгованість, а також з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задовольння позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності йому, а також його Колишній дружині ОСОБА_4 , та його сину ОСОБА_5 , а тому він є лише співвласником квартири та повинен нести солідарну відповідальність, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обв`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, та і від будь-кого з них окремо, а тому позивач скориставшись своїм правом на законних підставах звернувся саме до ОСОБА_1 , як співвласника квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що він з середини 2007 року не проживає у вказаній квартирі, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_1 , як співвласник квартири, незалежно від того чи він фактично проживає, чи зареєстрований в ній, має обов`язок по утриманню належного йому майна.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко