Провадження № 6/522/562/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про визначення частки майна боржника, боржник: ОСОБА_1 , стягувачі: Товариство з обмеженою відповідальністю « ФОРМАГ», Акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника.

В судовому засіданні представник заявника, представник ТОВ « ФОРМАГ», ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 підтримали заяву.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Згідно ст.443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає подання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

На примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської

області Притуляка Валерія Миколайовича знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП за АСВП № 60842430, в якому об`єднані два виконавчих провадження:

-АСВП №60652911 з примусового виконання наказу №916/1419/19 від 17/10/2019 року, виданого Господарським судом Одеської області Г.Є. Смілянець про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь АТ КБ « Приватбанк» заборгованості по кредиту в розмірі 333 333,32 грн. та судовий збір в розмірі 5000 грн.;

-АСВП № 6073759 з примусового виконання наказу №916/1966/19 від 21/11/2019 року, виданого суддею Господарського суду Одеської області Ю.А. Шаратовим про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ « ФОРМАГ» основного боргу в розмірі 164 218,44 грн., пені в розмірі 38 975,69 грн., 3% річних 9 849,28 грн., інфляційних витрат та витрат на сплату судового збору в розмірі 3 250,96 грн..

Згідно інформаційної довідки ДРПВНМ за боржником зареєстроване нерухоме майно на праві спільної сумісної власності з іншими особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 31/08/1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради,, а саме: ѕ квартири загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Р№3-3479 від 22/11/2006 року, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою, належить 1/4 частка квартири загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності.

Згідно відповіді ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області за вх. №6522 від 13/12/2019 року, наявність техніки за боржником не значиться.

Згідно відповіді Державного агентства рибного господарства України за вх. № 6671 від 18/12/2019 року, риболовних суден за боржником на зареєстровано.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області за вх. № 6571 від 13/12/2019 року, транспортні засоби за боржником на зареєстровані.

Згідно пояснень боржника, викладених в заяві на ім`я приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 27/014/2020 року вх. № 367, будь-якого майна, окрім ј частки квартири загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 він не має.

Заборгованість на поточну дату складає суму в розмірі 618139,02 грн., добровільно боржник судові рішення не виконує.

Відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 368 ЦКУ, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до приписів ст. 371 ЦКУ, Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 366 ЦКУ, Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

При вирішенні питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особа вважаємо за необхідне звернути увагу суду на правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15 січня 2020 року по справа № 367/6231/16-ц (Провадження № 14-529 цс 19), а саме: Щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного раніше Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

Предметом спору у цій справі, зокрема, є оскарження електронних торгів у виконавчому провадженні шляхом примусового продажу арештованого майна.

У постанові від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (адміністративне провадження № К/9901/8843/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Лише після виділення в натурі частки боржника з майна, яке перебуває у спільній частковій власності, виникає право передавати майно на реалізацію та згодом приймати рішення про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу».

Натомість у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 686/25616/13-ц (провадження № 61-371св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював інший правовий висновок у контексті оскарження результатів прилюдних торгів з реалізації майна боржника, яке не було виділене в натурі: «За змістом статті 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень частини другої статі 366 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Аналіз наведених норм у сукупності свідчить про те. що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, на неї кредитором може бути звернуте стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів, а тому результати прилюдних торгів у справі не можуть бути визнані недійсними у зв`язку з тим, що 2/3 частки домоволодіння боржника не виділено в натурі».

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність є різновидом права власності, що ускладнена множинністю суб`єктів. Крім того, специфіка правовідносин спільної власності полягає в єдності об`єкта права власності відносно зазначеної множинності суб`єктів такого права.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

З урахуванням наведеного, правовий режим спільної власності може передбачати визначення часток кожного із співвласників у праві спільної власності ( спільна часткова) або відсутність такого визначення у праві спільної власності ( спільна сумісна). Згідно з наведеним критерієм спільна власність поділяється на спільну часткову і спільну сумісну.

Розмір часток у праві спільної часткової власності вважається рівним. При цьому, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до положень частини другої статі 366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї

частки з публічних торгів.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Відповідно до ч.6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року по справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, оскільки державним виконавцем встановлено відсутність іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, борг ОСОБА_1 не погашено, суд вважає, що подання слід задовольнити та визначити частку майна боржника у спільному майні, а саме: квартирі АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263, 443 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визначити частку ОСОБА_1 у нерухомому майні, а саме: квартирі загальною площею 61,4 кв.м., житлововю площею 36,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ј.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлений 28.08.2020 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

25.08.2020