ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 2114/1535/12 Головуючий у І інстанції Стамбула Н.В.
Номер провадження 22-ц/819/1047/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Вейтас І.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона, ухваленого 25 квітня 2012 року під головуванням судді Стамбули Н.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в вимогою стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № HEXRRW11920862 від 07 жовтня 2008 року станом на 08 грудня 2011 року у розмірі 28344,28 гривні, яка складається з 2793,84 гривні заборгованості за кредитом, 1,55 гривні заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 23722,97 гривні заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, 500 гривень штрафу у фіксованій частині та 1325,92 гривні штрафу у процентній складовій, просив також відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 283,44 гривні.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі договору № HEXRRW11920862 від 07 жовтня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 5351,18 гривні під 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07 червня 2010 року, свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, в результаті порушення умов договору виникла заявлена до стягнення заборгованість.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 25 квітня 2012 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 28344,28 гривні, у відшкодування судового збору 283,44 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та призначити справу до розгляду у загальному порядку, в обґрунтування скарги покликався на те, що судом першої інстанції не у повному обсязі було встановлено обставини справи, під час ухвалення рішення він перебував за межами Херсонської області проживав та працював у місті Києві та не отримував ніяких повідомлень, був позбавлений можливості приймати участь у розгляді даної справи, звернутися до суду з відзивом, перевірити правильність розрахунків позивача, надати заперечення щодо позовних вимог, що має значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Панчук Н.В. вимоги скарги підтримала, пояснила, що позивачем не було надано належних доказів щодо отримання кредитних коштів її довірителем, останній не був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, тому вимоги позову про стягнення відсотків, пені та штрафу у сумі 25550,44 гривні є необґрунтованими, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 2793,84 гривні не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності, який вона просить застосувати у даній справі, представник позивача Логвіновська А.А. вважала скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про надання кредиту, за якою банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 5351,19 гривні на строк 20 місяців з 07 жовтня 2008 року по 07 червня 2010 року включно на придбання товару та у сумі 730,13 гривні на сплату страхового платежу зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 462,06 гривні, відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії в зазначені у заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки, погашення заборгованості мало здійснюватися по 267,84 гривні, починаючи з 15 листопада 2008 року щомісяця з 15 по 20 число кожного місяця, у заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були йому надані у письмовій формі, за розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 08 грудня 2011 року становить вказану у позові суму з відповідними складовими.

За положеннями ст. ст. 207, 626, 628, 638 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 526 вказаного Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, за його ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (за ч. 1 ст. 1048 ЦК України), ст. 1055 Кодексу передбачає обов`язкову письмову форму укладення кредитного договору, недотримання такої форми тягне за собою його нікчемність.

Ст. 633 ЦК України передбачена можливість укладення публічного договору, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, ст. 634 цього Кодексу передбачено укладення договору приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У даних правовідносинах умови договору приєднання розроблені позивачем, як банківською установою, тому повинні бути зрозумілі відповідачу та доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, оскільки за положеннями приведених ст. ст. 633, 634 ЦК України споживач послуг банку може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розмір відсотків за користування кредитом передбачений вище зазначеною заявою відповідача, до стягнення позивачем заявлена заборгованість по їх сплаті у сумі 1,55 гривні, яка стороною відповідача спростована не була, не спростований був також і розмір заборгованості за тілом кредиту.

Ст. 549 ЦК України передбачена сплата неустойки у вигляді штрафу та пені, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання, за ст. 551 цього Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У вище вказаній заяві, підписаній відповідачем, відсутні положення щодо сплати неустойки, позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача неустойки до позову додано витяг з розроблених банком Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), при цьому матеріали справи не містять даних про те, що саме з такою редакцією Умов був ознайомлений відповідач та погодився з ними при підписанні заяви, вказані Умови як доказ у справі повністю залежить від волевиявлення і дій позивача, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, отже за умови висловлення заперечень стороною відповідача стосовно ознайомлення з даною редакцією Умов при апеляційному розгляді та розгляді справи у суді першої інстанції за відсутності вказаної сторони, колегія суддів визнає право даної сторони на висловлення вказаних заперечень на стадії апеляційного розгляду справи, та приходить до висновку, що позивачем не було надано достовірних належних та переконливих доказів щодо досягнення сторонами кредитного договору згоди зі сплати неустойки в порядку та розмірах згідно з доданим до справи витягом з Умов, доказування ж не може ґрунтуватися на припущеннях, зазначені вимоги позову у суді доведені не були, передбачені законом підстави для їх задоволення відсутні, приведений висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, він становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. ст. 253, 264 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З розрахунку позивача та доданої до суду апеляційної інстанції виписки по рахунку вбачається, що відповідач скористався наданими позивачем кредитними коштами та періодично повертав їх частину, останній раз сплатив 150,87 гривні 17 серпня 2009 року, що свідчить про визнання ним свого боргу та переривання строку позовної давності, з позовом до суду позивач звернувся в межах загального строку позовної давності 16 лютого 2012 року, відповідна вимога апеляційної скарги є необґрунтованою.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у їх задоволенні, з відповідною зміною суми відшкодування судового збору, в решті рішення суду слід залишити без змін з викладенням змісту його резолютивної частини у більш доступній формі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 25 квітня 2012 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 23722,97 гривні заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, 500 гривень штрафу у фіксованій частині та 1325,92 гривні штрафу у процентній складовій скасувати, Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити, в частині відшкодування витрат по сплаті судового збору змінити, зменшити суму відшкодування з 283,44 гривні до 27,92 гривні, в решті рішення суду залишити без змін, його резолютивну частину викласти в такій редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № HEXRRW11920862 від 07 жовтня 2008 у сумі 2793,84 гривні, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 1,55 гривні, всього заборгованість за кредитним договором 2795,39 гривні, та 27,92 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2) ч. 2 ст. 389 ЦПК України, повний текст постанови буде складено 18 серпня 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Вейтас