Єдиний унікальний номер 233/2477/19
Номер провадження 22-ц/804/3001/20
Судді Донецького апеляційного суду Никифоряка Л.П., щодо постанови Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.
Керуючись частиною 3 статті 35 ЦПК України викладаю окрему думку щодо постанови Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в цивільній справі що виникла із земельних правовідносин за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про переукладення договору оренди землі (головуючий у першій інстанції Малінов О.С.),
Із зазначеною постановою апеляційного суду я не згоден з таких підстав.
В позові пред`явленому до суду 16 квітня 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» - Товариство виклало вимоги до ОСОБА_1 про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року укладеного між Товариством та ОСОБА_1 на договір оренди землі на тих самих умовах що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати реєстрації відповідачем права власності на земельну ділянку та Товариство запропонувало редакцію договору який суд має визнати переукладеним.
В обґрунтування позову Товариство посилалось на те, що ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року - Договір оренди паю передала Товариству в оренду належну їй земельну частку (пай) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом строком на 20 років. В подальшому ОСОБА_1 набувши право власності на земельну ділянку що перебувала в оренді Товариства не повідомила про це орендаря в порядку визначеному чинним законодавством та після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки відмовляється виконувати вимоги законодавства і умови договору та переукладати договір оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову Товариства.

Згідно висновків суду предметом Договору оренди паю була земельна частка на підставі відповідного сертифікату про право власності на цей пай, який був дійсний до виділення землі в натурі. З огляду на зазначені обставини, суд зробив висновок про те, що в зобов`язанні змінився предмет оренди та статус орендодавця, що свідчить про припинення договору.

В апеляційній скарзі Товариство просило рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права.

Заявник обґрунтовував скаргу тим, що відсутній правовий висновок суду першої інстанції щодо виконання орендодавцем умови Договору оренди за якою ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання повідомити орендаря з приводу набуття і оформлення права власності на предмет оренди та зобов`язалася переукласти договір якщо наведені умови виникнуть.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до невідповідності висновків суду обставинам справи, за яких волевиявлення ОСОБА_1 з приводу виділення земельної ділянки (предмету оренди) в натурі на місцевості було врегульовано в договорі та зводилось до обов`язку переукласти Договір оренди з орендарем на тих самих умовах.

На час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість апеляційної скарги Товариства з огляду на правові висновки що мали місце в постановах касаційного суду і доводи наведені у відзиві на позовну заяву, та викладено вимогу про залишення рішення суду першої інстанції без змін, як такого що є законним, обґрунтованим та винесеним з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 як орендодавець передала орендарю Товариству у володіння та користування на термін 20 років належну їй земельну часту (пай) розміром 4,86умовних кадастрових гектарів в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом /копія Договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року а.с.8/.

В Договорі оренди сторони узгодили істотні умови щодо розміру орендної плати, строків та порядку її сплати, передбачили права та обов`язки сторін, також в пункті 2.3 Договору оренди паю передбачили, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України /а.с.9/.

На виконання Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв земельну часту (пай) розміром 4,86умовних кадастрових гектарів в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом 22 березня 2012 року про що було складено акт приймання-передачі /а.с.12/.

Згідно платіжних доручень та видаткових касових ордерів Товариство сплачувало орендну плату згідно Договору оренди паю за період з 13 квітня 2012 року по 21 грудня 2018 року, платежі отримувала ОСОБА_1 , призначення платежу перерахування оренди за земельний пай за Договором від 22 березня 2012 року /а.с.14-31/.

Станом на 08 квітня 2019 року, за Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:22:000:0009 площею 5,0783га що розташована в Миколайпільській сільській раді Костянтинівського району 15 серпня 2018 року зареєстроване за ОСОБА_1 /а.с.13/.

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на адресу Товариства направила повідомлення про припинення Договору оренди, за змістом якого вважала договір припиненим /а.с.150/.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції припинення Договору оренди пов`язував виключно із тим, що в орендодавця ОСОБА_1 , яка оформила своє право власності на земельну ділянку, відсутнє волевиявлення на переукладення Договору оренди паю та в якості норми матеріального права суд керувався положеннями «Типового договору оренди земельної частки (паю)» затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5 та постановою Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Також на думку суду умови Договору оренди паю не зобов`язують ОСОБА_1 до їх виконання, оскільки остання як фізична особа набула іншого статусу власника, яка вільна розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд.

За результатами апеляційного перегляду справи постановою Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу задоволено, скасоване рішення суду першої інстанції та задоволенні позовні вимоги, а саме суд: «визнав переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :22:000:0009, площею 5,0783 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :22:000:0009, площею 5,0783 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - з 15 серпня 2018 року, зазначивши:

- в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 5,0783 га кадастровий номер :22:000:0009, яка розміщена на території Миколайпільської селищної ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь: рілля 5,0783га, сіножатні -0,0000га; пасовища 0,0000 га;

- виклавши абз. 1 п. 2.2 договору в такій редакції - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) в розмірі 4823,53 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять три) гривні 53 копійки. Починаючи з 01.01.2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати складає 8373,00 грн. (вісім тисяч триста сімдесят три) гривні;

- виклавши абз. 1 п. 2.3 договору в такій редакції «договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 03.04.2012 року»;

- виключивши абз.6 п.2.3 договору, та п.п.4 абз.1 п.3.1 договору;

- змінивши по всьому тексту договору слова «земельна частка (пай)» у відповідних відмінках на «земельна ділянка» у відповідних відмінках».

Таке рішення апеляційний суд обґрунтовував тим, що Закон України «Про оренду землі» - Закон в абзаці 2 Перехідних положень містить імперативну норму про обов`язок орендодавця власника земельної частки (паю) переукласти Договір оренди паю у разі виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки при цьому апеляційний суд вважав що не порушується принцип свободи договору та непорушність приватної власності, оскільки орендодавець висловила своє волевиявлення передбачивши наслідки у випадку виділення земельної ділянки в натурі.

З такими висновками апеляційного суду не можна погодитись і відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України-ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України-ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, відносини щодо найму землі регулюються спеціальними актами земельного законодавства та Законом України "Про оренду землі".

Законом визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У даній справі сторони Договору оренди не заперечували обставин укладення договору на умовах визначених в ньому.

Встановлено, що спірний Договір оренди паю був укладений сторонами Товариством та ОСОБА_1 , об`єктом оренди та предметом договору стала належна останній на праві власності земельна частка (пай) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом строком на 20 років.

ОСОБА_1 як орендодавець розпорядилася належною їй власністю - земельною часткою (паєм) розміром 4,86умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, що узгоджувалося із вимогами чинного законодавства згідно якого громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону /Розділ IX. ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону/.

Правочин є дійсним, якщо його зміст не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка його вчиняє, має необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників є вільним і відповідає їх внутрішній волі; він вчинений у формі, встановленій законом й спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недотримання хоча б однієї із зазначених умов дійсності правочину може тягнути його нікчемність, із застосуванням відповідних правових наслідків, або слугувати підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку відповідно до положень статті 215 ЦК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним /частина 1 статті 204 ЦК України/.

Та стосовно обставин справи спростування презумпції правомірності не було, оскільки недійсність правочину /Договору оренди паю/ прямо законом не встановлена, та ОСОБА_1 не оспорювала обставин з приводу її волевиявлення на укладення Договору оренди земельної частки (паю).

Вираження волі ОСОБА_1 відбулось вчиненням певних дій, складанням та підписанням письмового Договору оренди паю, отже мало місце втілення волі у письмовому вираженні.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно відносини з приводу оренди земельної частки (паю) що виникли між Товариством та ОСОБА_1 , волевиявлення якої знайшло відображення у Договорі оренди аналізував відокремлено від особи орендодавця, яка також як власник розпорядилася своїм майном, яке на час укладення договору було у вигляді земельної частки (паю) та безпідставно не врахував зобов`язань взятих сторонами за договором.

Договором оренди на сторони покладались обов`язки які вони визначили як істотні умови договору, зокрема пунктом 2.3 Договору оренди, сторони передбачили, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Зазначена умова Договору оренди повністю узгоджувалась із абзацом 2 Розділу ІХ Перехідних положень Закону яким у такий самий спосіб врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Отже суд першої інстанції віддав перевагу правам ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, тобто вважав що пріоритетному захисту підлягають саме права власника земельної ділянки без врахування її зобов`язань, як власника земельної частки (паю), при цьому не врахував що ніякої зміни сторін чи «статусу сторін» договору не відбулось, також суд не навів мотивів з приводу того, чому до відносин що виникли не варто застосовувати спеціальну норму матеріального права, яким є Закон та договірні зобов`язання.

В результаті чого не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

За встановлених обставин чітко вбачається що суд віддав перевагу захисту прав власника земельної ділянки ОСОБА_1 , яка як власник земельної частки (паю) вже розпорядилась своїм правом, та виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки відбулось на основі земельної частки (паю), над правами ОСОБА_1 , як власника земельної частки (паю), та при цьому судом не зазначена норма права, яка би передбачала таку можливість, також судом знехтувані права орендаря Товариства, який належним чином виконував взяті на себе за Договором оренди паю зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 95 ЗК України, статтею 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

У той же час, відсутності правові підстави вважати Договір оренди припиненим.

Перехідними положеннями Закону та Договором оренди паю передбачено, що припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом, Договором та чинним законодавством України.

В статті 31 Закону, якою передбачено підстави для припинення договору оренди землі, серед підстав для припинення права користування земельною ділянкою і примусового припинення прав на земельну ділянку передбачених статтями 141 та 143 ЗК України виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю) не передбачено в якості підстави для припинення договору оренди.

Навпаки частина 5 статті 31 Закону покладає на особу, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, обов`язок протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 1481 ЗК України.

Стаття 1481 ЗК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі /частина 4 статті 32 Закону/. Та у всіх передбачених наведеним законодавством випадках не йдеться про обов`язок укласти новий договір на основі вже чинного.

Також не обґрунтованим є посилання суду на положення «Типового договору оренди земельної частки (паю)» затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5 як на єдине джерело права, оскільки в ньому йдеться про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

Чинне законодавство проголошує, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом /частина 1 та 2 статті 598 Цивільного кодексу України/.

Разом з тим у Договорі оренди паю сторони не домовилися про застосування до їхніх правовідносин умов Типового договору.

Частина друга статті 630 ЦК України передбачає, якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Відповідно ж до частини другої статті 7 ЦК України звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується.

І хоча частина друга статті 637 ЦК України передбачає можливість врахування у разі тлумачення умов договору також типових умов (типових договорів), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови, у силу прямих приписів частини другої статті 630 та частини другої статті 7 ЦК України виключається застосування типових умов, якщо вони суперечать домовленостям сторін або актам цивільного законодавства.

Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального тлумачення положень чинного законодавства, в якому не міститься інших підстав для припинення зобов`язання; та ґрунтуватися на безпідставному незастосуванні вимог Закону, який є спеціальною нормою права по відношенню до тих відносин що виникли між сторонами.

З огляду на положення Закону та умови Договору висновок про припинення Договору оренди не містить під собою правового обґрунтування.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом /стаття 31 Закону/.

Статтею 32 передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України.

За викладених обставин договір оренди є таким, що не припинив свою дію та його припинення, може відбуватись на підставах передбачених законами України, з дотриманням визначеного порядку та у спосіб обумовлений сторонами в договорі.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Та обставини щодо припинення договору та укладення нового договору законодавець пов`язує із волею сторін договору, що може бути здійснено тільки за їх згоди.

За встановлених обставин право оренди за Товариством на підставі Договору оренди паю не припинилося, та підтверджене неналежне виконання умов Договору оренди паю з боку орендодавця, який не повідомив орендаря з приводу виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки на основі земельної частки (паю), яка використовується Товариством і відмовляється переукладати Договір на тих самих умовах.

Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України.

Обставини щодо виділення земельної ділянки в натурі не обумовлені причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 частини другої статті 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони.

Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо розірвання договору оренди земельної частки (паю) слід було враховувати, що зміна юридичного статусу земельної ділянки чи оформлення права власності на цю ж землю за орендодавцем не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.

Також не являється належним виконанням вимог законодавства щодо розірвання Договору оренди направлення орендодавцем на адресу орендаря листа повідомлення про припинення договору.

Та відповідно до буквального змісту Розділу IX Перехідних положень Закону, відмова в односторонньому порядку орендодавця, в порушення вимог Закону та умов Договору оренди паю від продовження відносини оренди, при тому що сторони домовились про право оренди за Товариством на строк 20 років, очевидно, свідчить про недобросовісність ОСОБА_1 яка згідно Договору оренди паю погодилась із тим, що належна їй на праві власності земельна частка (пай), юридичний статус якої трансформувався в результаті цілеспрямованих дій сторони орендодавця у земельну ділянку виділену в натурі буде використовуватись саме орендарем на умовах визначених в Договорі оренди паю за плату та протягом строку про який сторони дійшли згоди, скріпивши своє волевиявлення в договорі.

В статті 30 Закону йдеться про те, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Аналізуючи встановлені обставини щодо умов Договору оренди паю, які сторони визначили як істотні та включили до змісту договору можна дійти висновку що власник земельної частки (паю) в однаковій мірі розпорядилась своєю власністю передавши в користування земельний пай та передбачивши що її волевиявлення та досягнута в договорі домовленість охоплює також той випадок коли її повноваження власника паю будуть реалізовані та на основі земельного паю буде виділено земельну ділянку.

Дане положення умов Договору оренди паю можна розуміти так що предмет договору включає дії щодо виділення в натурі земельної ділянки та волевиявлення сторін було також щодо земельної ділянки виділеної на підставі паю в натурі.

Стаття 2 ЦПК України проголошує завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на доступ до суду, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

В даній справі апеляційному суду доцільно було застосувати спеціальний засіб правого захисту та розширити існуючий засіб захисту закріплений на законодавчому рівні в Законі шляхом судового тлумачення його положень з метою врегулювання відносин що виникли та вирішення цивільного спору.

Включення сторонами Договору оренди умови про переукладення договору, яке вживається також законодавцем у частині другій розділу IX «Перехідні положення» Закону, слід розуміти як зобов`язання про внесення змін до договору оренди земельної частки (паю) з метою його приведення в частині предмета оренди у відповідність з правовим статусом виділеної на місцевості земельної ділянки, що є складовою Договору оренди паю та було результатом досягнутих домовленостей.

З мотивів правового захисту прав орендаря - доступна можливість для виправлення встановленого в даній справі порушення прав Товариства - полягає у визнанні за ним права оренди земельної ділянки №:22:000:0009 площею 5,0783га що розташована в Миколайпільській сільській раді Костянтинівського району та належить стороні договору орендодавцю - ОСОБА_1 на підставі Договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством.

При цьому, дотримуються умови досягнутого в Договорі оренди паю зобов`язання, не відбувається припинення існуючого правочину всупереч положень цивільного законодавства України, та не порушуються права власника ОСОБА_1 , щодо належної їй власності земельної частки паю, який виділений в натурі.

Такий захист прав орендаря буде ґрунтуватись на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та не спричиняє жодних фактичних змін для власника і остання не позбавлена практичної можливості в порядку та спосіб визначений чинним законодавством врегулювати свої відносини із орендарем та захищати своє право на підставі чинного Договору оренди паю.

ЇЇ право може бути ефективно захищене шляхом переукладення за її згодою Договору оренди паю відповідно до фактичних обставин чи шляхом дострокового розірвання договору за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Дана ситуація врегульована Законом, який проголошує, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом /стаття 31 Закону/.

З огляду на викладене, набуття орендодавцем права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді не свідчать про припинення правовідносин оренди та не є підставою для визнання договору припиненим чи розірваним, навіть за обставин визначених в Договорі оренди паю, в якому не йдеться про визнання такого договору переукладеним, а йде мова про те, що орендодавець взяла на себе зобов`язання переукласти договір в майбутньому при виникненні передбачених в договорі обставин, та неналежне виконання взятого на себе зобов`язання не має своїм наслідком фактичне укладення нового договору без участі та врахування інтересів сторони орендодавця на умовах визначених судом, який не може виступати стороною договірних правовідносин.

Внесення змін до договору оренди земельної частки (паю) з метою його приведення в частині предмета оренди у відповідність з правовим статусом виділеної на місцевості земельної ділянки ґрунтується на умовах договору щодо яких сторони дійшли домовленості та захист прав орендодавця у такий спосіб не призводить до порушення прав жодної із сторін, які підтвердили своє волевиявлення укладенням та підписанням Договору оренди паю та фактичними діями направленими на виконання домовленостей досягнутих в Договорі оренди паю, оскільки підтверджено, що орендодавець і після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) продовжувала отримувати орендну плату на підставі існуючого правочину, який не припинив своєї дії, за Договором оренди паю /а.с.14-31/.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції повинен був апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2020 року скасувати та часткового задовольнити позов Товариства, визнавши за Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» право оренди земельної ділянки №:22:000:0009 площею 5,0783га що розташована в Миколайпільській сільській раді Костянтинівського району та належить стороні договору орендодавцю - ОСОБА_1 на підставі Договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством.

Суддя: Л.П.Никифоряк