Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2897/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири особистою приватною власністю.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1990 року по 2004 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який було зареєстровано у Республіці Молдова. Від їхнього шлюбу народилося двоє дітей: сини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 1999 році позивачка виїхала до Росії на заробітки, де познайомилася з ОСОБА_9 , від якого завагітніла та почала з ним проживати. В подальшому вона разом із ОСОБА_9 переїхали проживати на Україну, де проживали у фактичних шлюбних відносинах. 10.01.2003 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №41, позивачка ОСОБА_1 стала власником цілої квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказує, що придбала квартиру за свої власні кошти, які заробила шляхом праці по найму, а саме здійснювала внутрішні ремонтні роботи у житлових будинках та квартирах разом з ОСОБА_9 07.11.2004 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 розірвано. 02.03.2006 року між нею та ОСОБА_9 у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Виноградівського РУЮ у Закарпатській області зареєстровано шлюб. Таким чином, фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 припинилися ще у 1999 році. Із цього часу вони проживало окремо, спільного господарства не вели, шлюбні відносини не підтримували. Спірна квартира була придбана нею у 2003 році за особисті кошти, які були її особистими заощадженнями. Бувший чоловік позивачки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у м.Фалешти Республіки Молдова. У серпні 20202 року приватним нотаріусом відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальних дій щодо продажу спірної квартири та рекомендовано звернутися до суду для підтвердження (визнання) факту про те, що квартира АДРЕСА_1 , належить їй на праві особистої приватної власності і набута нею за власні кошти.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги і просить справу розглянути за її відсутності.

Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, подали до суду належним чином посвідчені письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що з 1990 року по 2004 рік позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який було зареєстровано у Республіці Молдова.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей: сини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 1999 році ОСОБА_1 виїхала до Росії на заробітки, де познайомилася з ОСОБА_9 , від якого завагітніла та почала з ним проживати.

В подальшому вона разом із ОСОБА_9 переїхали проживати на Україну, де проживали у фактичних шлюбних відносинах.

10.01.2003 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №41, ОСОБА_1 стала власником цілої квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Придбала квартиру за свої власні кошти, які заробила шляхом праці по найму, а саме здійснювала внутрішні ремонтні роботи у житлових будинках та квартирах разом з ОСОБА_9 .

Право власності на вказану вище квартиру зареєстроване на її ім`я у Виноградівському РБТІ 10.01.2003 року за № 1201.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивачки з ОСОБА_9 народився син ОСОБА_10 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.06.2007 року.

07.11.2004 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_6 розірвано, що стверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 22.09.2005 року. Місце реєстрації розлучення ОЦС Фалешти Республіки Молдова та зареєстровано в реєстрі актів цивільного стану під №237 16.11.2004 року.

02.03.2006 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Виноградівського РУЮ у Закарпатській області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №40.

Таким чином, фактичні шлюбні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 припинилися ще у 1999 році. Із цього часу вони проживало окремо, спільного господарства не вели, шлюбні відносини не підтримували.

Спірна квартира була придбана позивачкою у 2003 році за особисті кошти, які були її особистими заощадженнями.

Бувший чоловік позивачки - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у м.Фалешти Республіки Молдова, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 24.06.2019 року.

У серпні 2020 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. з метою відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1 . Проте, нотаріусом листом №214/01-16 від 17.08.2020 року її повідомлено, що оскільки вказана квартира була придбана під час шлюбу з ОСОБА_6 , необхідна його згода на її відчуження та рекомендовано звернутися до суду для підтвердження (визнання) факту про те, що квартира АДРЕСА_1 , належить їй на праві особистої приватної власності і набута нею за власні кошти.

Таким чином, відповідачами у даному випадку зазначені двоє синів позивачки, які народжені у шлюбі із ОСОБА_6 , які заперечень щодо заявлених позовних вимог матері не мають.

Змістом ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В ч.3 ст.368 ЦК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Положеннями статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, враховуючи той факт, що спірна квартира була придбана позивачкою за її особисті кошти за час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОК НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , право особистої приватної власності на двохкімнатну квартиру загальною площею 45,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо