ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1322/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/25716/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що слідчий СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Данкулинець А.В. виніс незаконну постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 02 березня 2018 року, яка була скасована ухвалою слідчого судді Хмельницького міськарйонного суду від 06 вересня 2019 року. Внаслідок винесення незаконної постанови йому заподіяно шкоду. Моральна шкода полягає у моральних стражданнях і переживаннях, які переніс під час прочитання постанови. Незаконне рішення слідчого викликало відчуття душевного болю, розчарування у правоохоронних органах, посилювало відчуття несправедливості та негативні емоції, що призвело до хронічного стресу. Змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Необхідність поновлення права змусила його вживати додаткових зусиль для їх захисту в суді, що вимагає додаткових матеріальних витрат і часу. Моральне та психологічне насилля над ним шляхом неналежного виконання своїх службових обов`язків слідчим ОСОБА_2 призвело до порушення його честі та гідності. З урахуванням витрат електроенергії, часу, а також на проїзд, папір і фарбу для принтера матеріальна шкода складає 50020 грн.

Тому, позивач просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу один мільярд гривень на відшкодування моральної шкоди та 50020 грн на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що відповідно до вимог закону він не повинен доводити вину відповідача, а відповідач має довести відсутність своєї вини. Без доказів відповідачів суд ухвалив рішення на їхню користь, чим порушив право на рівність сторін. Вважає, що зазнав, моральних страждань і моральна шкода підлягає безумовному відшкодуванню, як і матеріальні витрати. При ухваленні рішення суд не врахував постанови Верховного Суду в інших справах з тотожних правовідносин.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення та відсутність правових підстав для задоволення позову.

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 02 березня 2018 року слідчий СВ Зарічанського ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Данкулинець А.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження №0001455 (правова кваліфікація ст. 356КК України).

Зазначену постанову слідчого ОСОБА_1 оскаржив у встановленому законом порядку.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськарйонного суду від 06 вересня 2019 року зазначена постанова скасована.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При відмові в позові суд виходив з того, що позивачем не доведено заподіяння майнової та моральної шкоди внаслідок винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ч. 1 і. ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести наявність факту завдання матеріальної і (або) моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 1174 ЦК України, пов`язує заподіяння йому матеріальної і моральної шкоди з винесенням постанови про закриття кримінального провадження №0001455.

Таке ототожнення факту винесення процесуального документа слідчим із заподіянням майнової і моральної шкоди, безвідносно до наведених підстав і складових цивільно-правової відповідальності, суперечить її суті і вимогам закону.

У матеріалах справи відсутні докази настання негативних наслідків для позивача у межах кримінального провадження, утруднення чи неможливості реалізації у межах кримінального провадження як особи, яка має відповідний процесуальний статус, прав, визначених кримінальним процесуальним законом, тощо.

ОСОБА_1 надав лише докази оскарження ним процесуального рішення слідчого у кримінальному провадженні і прийнятого судового рішення за результатом розгляду його скарги.

Проте, інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності не доведені.

Не надано доказів спричинення душевних страждань внаслідок винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення, у тому числі приниження честі та гідності, додаткових зусиль для організації свого життя.

Перераховані у позовній заяві особисті немайнові права ОСОБА_1 на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників правоохоронних органів, зокрема слідчого, не нівелюються, а забезпечені можливістю судового захисту шляхом оскарження в порядку, визначеному КПК України.

Позивач отримав захист своїх прав за результатами судового розгляду його скарги на постанову слідчого.

Витрати ОСОБА_1 , пов`язані з підготовкою скарги на постанову слідчого та прибуттям до суду для участі у розгляді справи, не є збитками урозумінні ст. 22 ЦК України, а входять до процесуальних витрат у кримінальному провадженні, відшкодування яких врегульовано главою 8 КПК України.

Посилання позивача на необхідність звернення до суду не є належною правовою підставою для відшкодування моральної і майнової шкоди.

При вирішенні спору суд першої інстанції обґрунтовано виходив із загальних підстав цивільно-правової відповідальності і зробив правильний висновок про відсутність підстав для відшкодування моральної і майнової шкоди позивачеві у правовідносинах, що склалися між сторонами та правомірно відмовив у позові.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення в справі.

Тому, не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі як на підставу для скасування рішення суду на постанови Верховного Суду в інших справах, що стосуються аналогічних за суттю правовідносин, проте з іншими фактичними обставинами і доказами, наданими на підтвердження порушеного права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Зазначені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу аргументи про відсутність підстав для задоволення позову є слушними.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта