ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/183/20

Головуючий у першій інстанції - Булига Н. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/928/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - м. Бобровиця

дата складання судом першої інстанції повного тексту заочного рішення -28.04.2020,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 15.11.2014 в розмірі 33535,71 грн та 2102 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 17000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, де є відповідні запевнення відповідача щодо отримання документів у письмовому вигляді та ознайомлення з ними.

Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 10.01.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 33535,71 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі - 22330,60 грн, заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України - 3751,56 грн, 5380,42 грн нарахованої пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1573,13 грн штрафу (процентна складова).

Заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неналежну оцінку доказів та неповне з`ясування обставин справи.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 15.11.2014 та отримав кредит в розмірі 17000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зі змісту анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку і які разом із пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, а також зобов`язався самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність кредитного договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що одна сторона визначає одноособово умови договору, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. На підтвердження використання ОСОБА_1 кредитних коштів, банком була надана виписка з кредитного карткового рахунку, з якої прослідковується, що він знімав кредитні кошти, витрачав їх для власних потреб, частково поповнював картковий рахунок, а отже й отримав кредитну картку, визнав свої зобов`язання за угодою та погодився з розмірами встановлених обов`язкових платежів. Позивач посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.03.2018 у справі №755/18246/15-ц, від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц, а також висновки, викладені у постанові №153/1334/16-ц від 11.09.2019, стверджує, що між сторонами виникли договірні кредитні правовідносини, а тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутні у анкеті - заяві домовленості сторін про розмір кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, вони не містять підпису відповідача. В заяві-анкеті не зазначено, мети звернення ОСОБА_1 до банку, нема жодних відміток щодо встановлення кредитного ліміту та отримання банківської картки. Також в анкеті-заяві відсутня відмітка про те, що відповідач отримав пам`ятку клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку, та ознайомився з ними. Наданий позивачем на підтвердження суми заборгованості розрахунок за кредитним договором, суд допустимим та належним доказом не визнав, підстави для стягнення суми простроченого тіла кредиту, пені та штрафів відсутні.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.11.2014 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 9 її копія).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився, згоден з Тарифами банку, Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил, їх екземпляр погоджується отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту ПриватБанку.

З тексту анкети - заяви не вбачається яку саме картку відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я.

Як вже зазначалось, свою позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 17000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим згідно з розрахунком, наданим банком до позовної заяви, станом на 10.01.2020 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 33535,71 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 15.11.2014 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору погодження сторонами кредитного ліміту, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за пеню і штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.07.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а. с. 10) і на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 11-25 ) як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Умовами було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Дана правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень 263 ч.4 ЦПУ України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми відсотків та штрафів.

Суд першої інстанції невірно визначився з підставами відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Доводи скаржника щодо безпідставної відмови в задоволенні позову про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 22330,60 грн є слушними.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.11.2014 за період з 15.11.2014 по 10.01.2020 відповідач використовував надані йому кошти, частково погашаючи наявну заборгованість (востаннє15.08.2019). З огляду на те, що договір між сторонами частково був виконаний сторонами його не можна вважати неукладеним. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув.

Сума заборгованості за тілом кредиту складає 22330,60 грн. Її розмір відповідачем не оспорюється. Отже ці кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

З огляду на викладене вище, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28.04.2020 на підставі ст. 376 ч.1 п.3, ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову - стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 22330,60 грн заборгованості по кредиту. В задоволені решти позову - стягнення відсотків, пені та штрафів - слід відмовити

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги позивача задоволені на 67% (22330,6 х 100 : 33535,71 = 67). В суді першої інстанції позивач сплатив 2102 грн судового збору (а.с.1), а в апеляційній інстанції при подачі апеляційної скарги - 3153 (2881,5 + 271,5) грн (а.с.72, 89). Відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1408,34 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2112,51 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 3520,85 грн (1408,34 + 2112,51 =3520,85).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.11.2014 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бобровицьким РВ УМВС України в Чернігівській області 12.11.2003, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 22330,60 грн (двадцять дві тисячі триста тридцять грн 60 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бобровицьким РВ УМВС України в Чернігівській області 12.11.2003, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 3520,85 грн на відшкодування судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О. Боброва

О.Є. Мамонова

Н.В. Шитченко

Повний текст постанови складений 22.09.2020.