Дата документу 19.08.2020 Справа № 331/4907/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4907/18 Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження №22-ц/807/1782/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23 листопада 2012 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-12-01452, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 .

09 грудня 2017 року відбулась дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Фольксваген» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся ОСОБА_2 з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав при цьому всі необхідні документи, за результатами чого було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку №КС7058 від 12 грудня 2017 року та виплачено страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортниїх засобів №28-0199-12-01452 від 23 листопада 2012 року в межах ліміту в розмірі 35 818 грн. 44 коп., що підтверджується платіжним дорученням №34768 від 22 грудня 2017 року.

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована в Страховій компанії «Арсенал страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК5838453, відповідно до якого 18 квітня 2018 року СК «Арсенал Страхування» сплатило 26 262,72 грн на рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група».

Отже, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування в розмірі 35818. 44 грн, різниця розміру страхового відшкодування становить 9555.72 грн, а тому вважає, що згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України « Про страхування» до Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» перейшло право вимоги до винної особи на таке відшкодування.

21 травня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» направило на адресу ОСОБА_1 претензію №0957/2765 УСГ про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП, однак вказану претензію залишено без задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» по відшкодуванню шкоди суму в розмірі 9 555 грн 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічне акціонерне товариство «Арсенал Страхування» до участі у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позивача у справі перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди (різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням), заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen CC» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Крім того, послався на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, у якій зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказав, що відповідних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року, справа № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840св18, від 05 грудня 2018 року, справа № 752/19570/15-ц, провадження № 61-19564св18, від 22 січня 2019 року, справа № 676/518/17, провадження № 61-8307св18.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн. (2102 грн. х 100 = 210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 9 555 грн. 72 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю аба частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з даним позовом про відшкодування різниці між виплатою страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди має звертатися сам потерпілий, а не страхова компанія.

Також, суд першої інстанції вказує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тобто в даному випадку потрібно було звертатися з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 09 грудня 2017 року о 12 годині 45 хвилин по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу ( а.с. 14).

23 листопада 2012 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-12-01452, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen CC», державний номер НОМЕР_1 . (а.с. 5-6).

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Фольксваген», державний № НОМЕР_2 , застраховано у СК «Арсенал страхування», за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5838453, строк дії з 04 березня 2017 року по 03 березня 2018 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000,0 грн., франшиза 1000,00 грн. (а.с. 152 )

11 грудня 2017 року потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. (а.с. 9-10).

Відповідно до направлення №ССКА-4761/2 від 11 грудня 2017 року, та умов Договору про співпрацю ПАТ «СК «Українська страхова група» направила на СТО Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД АВТО» для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту на транспортний засіб VOLKSVAGEN, CC, власник ОСОБА_2 . (а.с. 17).

21 грудня 2017 року ПАТ Страхова компанія Українська страхова група було складено страховий акт №ССКА-4761 з розрахунком суми виплати ОСОБА_2 в розмірі 35818.44 грн до якого додано розрахунок суми страхового відшкодування від 21 грудня 2017 року (а.с. 24-25).

З розрахунку суми страхового відшкодування вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSVAGEN, CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу деталей, що замінюються, та з урахуванням ПДВ становить 51272.09 грн .

Вартість матеріального збитку ( страхового відшкодування), згідно з умовами договору страхування становить 35 818,44 грн. (а.с. 25).

ПАТ Страхова компанія Українська страхова група на виконання умов Договору страхування транспортних засобів №28-0199-12-01452 від 23 листопада 2012 року, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 35818.44 грн, що підтверджується платіжним дорученням №34768 від 22 грудня 2017 року. (а.с. 26).

Відповідно до Страхового акта №109.01371817-1 за Договором ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів на території України №АК-5838453 від 04 березня 2017 року ПрАТ « СК « Арсенал Страхування» встановила, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Volkswagen Тiguan»,р/н НОМЕР_2 , допустила зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen СС», р/н НОМЕР_1 . Дану подію кваліфіковано як страховий випадок. Сума страхового відшкодування за пошкоджене майно визначена в розмірі 26 262,72 гривень.(а.с. 172-173).

З розрахунку страхового відшкодування за Договором ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів на території України №АК-5838453 від 04 березня 2017 року, зробленого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 51272,09 гривень. Розмір збитку визначений у розмірі 27262,72 гривень з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,59), за вирахуванням франшизи в розмірі 1000,00 гривень. Сума страхового відшкодування дорівнює розміру збитку і становить 26262,72 гривень.(а.с. 174).

Згідно полісу № АК/5838453 від 04 березня 2017 року СК «Арсенал страхування» сплатила на користь ПАТ Страхова компанія Українська страхова група 26 262, 72 грн. (а.с.172-173).

Різниця розміру страхового відшкодування становить 9555 грн 72 коп (35 818,44 грн - 26 262, 72 грн).

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» листом від 21 травня 2018 року за вих. №0957/2765 УСГ звернулося до ОСОБА_1 з Претензією про сплату неповернутої суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 9 555,72 грн. (а.с. 27).

Претензія Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишена ОСОБА_1 без задоволення (а.с. 28).

Отже, різниця розміру страхового відшкодування становить 9555 грн 72 коп (35 818,44 грн - 26 262, 72 грн), яку Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» просить стягнути з ОСОБА_1 .

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» вважає, що відповідач ОСОБА_1 , як винна у ДТП особа, має перерахувати на його користь залишок страхового відшкодування у розмірі 9555,72 грн, як різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Завдана потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування.

Зокрема, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначений порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Установивши, що виплачений позивачеві Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» розмір страхового відшкодування 26262.72 грн, не покриває реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen СС», р/н НОМЕР_1 , що становить 35818.44 грн, та яка була виплачена позивачем потерпілому ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що різниця невідшкодованої позивачу суми збитків у розмірі 9555.71 грн не підлягає стягненню з винної особи у скоєнні ДТП ОСОБА_1 .

Крім того ОСОБА_1 не надала доказів на спростування вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , визначеної відповідно до рахунку № КС00007058 від 12.12 2017 року ТОВ « Гранд Авто».

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» є виправданими.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного та зважаючи на те, що суд першої інстанції унаслідок неаравильного застосуання норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність визначених законом підстав на отримання позивачем ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» від ОСОБА_1 , як винної у ДТП особи компенсації матеріальної шкоди (різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням), заподієну власнику автомобіля «Volkswagen СС», р/н НОМЕР_1 , тому рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обгрутованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах ( абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 зазначеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ПАТ « Страхова компанія «Українська страхова група» підлягає задоволенню, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1762,00 грн витрат понесених позивачем по оплаті судового збору за подання позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням № 39730 від 04 липня 2018 року (а.с. 4) та 2 643,00 грн витрат понесених позивачем по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги, що підтведжується платіжним дорученням № 62885 від 12 березня 2020 року (а.с.96).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» різницю страхового відшкодування у розмірі - 9 555,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 1762,00 грн витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 2643,00 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 серпня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.