Справа № 464/8510/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/3422/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни в інтересах Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2015 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 602/25-022 від 30.01.2008р. в сумі 45036,69 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.09.2015р. еквівалентно 972267,80 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 602/25-022 від 30.01.2008р. в сумі 45036,69 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.09.2015р. еквівалентно 972267,80 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 14584,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що згідно кредитного договору № 602/25-022 від 30.01.2008р. відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 34000,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 30.01.2028р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних. Одночасно, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30.01.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 602/25-024, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків та витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням). Аналогічний договір поруки за № 602/25-025 від 30.01.2008р., з тих же підстав та на тих же умовах був укладений між банком та відповідачем ОСОБА_5 . Однак, відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договорами поруки не виконали, належним чином не повертали отримані кошти та не сплачували нараховані відсотки, на попередження не реагують. В зв`язку із зазначеним просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року в задоволені позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржила адвокат Дзундза Ольга Володимирівна в інтересах Акціонерного товариства «Альфа Банк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи. Зазначає, що після поновлення провадження по справі суд мав постановити ухвалу про призначення підготовчого засідання, зазначити час та дату підготовчого засідання, проте судом така ухвала постановлена не була. Оскільки, після поновлення провадження по справі набрали законної сили зміни до ЦПК України, позивач вважав за необхідне скористатись своїми процесуальними правами, а тому через канцелярію суду подав клопотання про призначення підготовчого засідання по справі №464/8510/15-ц. Проте, дане клопотання судом розглянуто не було, а у оскаржуваному рішенні суд не дав жодної оцінки даному клопотанню та не навів підстав відмови у задоволенні даного клопотання.

Відповідно до ст. 49 ЦІІК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Виходячи з загальних положень ЦПК України підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Через канцелярію суду 15.08.2019 року позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, яку знову ж таки суд до уваги не прийняв, причини у оскаржуваному рішенні не зазначив.

Таким чином, судом було обмежено право позивача щодо змінити підстави позову, адже таке право надається до початку розгляду справи по суті. Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Станом на 15.08.2019 року підготовче провадження по справі закінчено не було, а тому вважають, що суд безпідставно проігнорував заяву позивача щодо заміни підстав позову.

Також звертають увагу суду на те, що оскільки відповідачі своїх зобов`язань перед банком належним чином не виконували, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2013 року не виконано, що підтверджується матеріалами справи, кредитор відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України має право нараховувати 3% річних від простроченої суми, що складає: 7 534,08 доларів США.

Позивачем підготовлено розрахунок заборгованості суми боргу, що становить три проценти річних від простроченої суми, сплати яких кредитор має право вимагати від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до норм ч. 2. ст. 625 ЦК України. Три процента річних розраховувались кредитором беручи до уваги суму боргу за кредитом 29606,67 долара США та суму заборгованості за відсотками 9079, 23 долара США, які були заявлені банком у позові та визначені у рішенні Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2013р.

Отже, підставою для звернення позивача із позовом до Сихівського районного суду м. Львова про стягнення із відповідачів 3% річних (відповідно до норм ч. 2. ст. 625 ЦК України) є наявність рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2013р. у справі №49 13, яке відповідачами не виконано.

Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 на заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір вже було вирішено третейським судом та видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та позичальником ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 602/25-022, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 34000,00 дол. США строком до 30.01.2028р. та відповідно зобов`язалась сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 13% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. У зв`язку із підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України позичальнику з 17.11.2008р. піднято відсоткову ставку до 14% річних. Починаючи з 02.12.2008р. позичальником сплачується відсоткова ставка за кредитом у підвищеному розмірі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позивачем було укладено договір поруки № 602/25-024 від 30.01.2008 року з відповідачем ОСОБА_4 , який в свою чергу взяв на себе зобов`язання відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання позичальником.

Крім того, 30.01.2008р. було укладено договір поруки № 602/25-025 між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_5 , за умовами якого останній також зобов`язався відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору та нести солідарну з ним відповідальність у випадку невиконання чи неналежного виконання такого.

Відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, не виконувала, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість за кредитом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 4.4. Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків визначених пунктами 3.3.2.-3.3.6., 3.3.11.-3.3.13. та 3.3.16 цього Договору, порушення Позичальником умов договорів визначених п. 1.3. цього Договору, протягом більше ніж 30 днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язується протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п. 3.3.6. Позичальник взяв на себе зобов`язання суворо дотримуватись положень цього Договору, а також договорів визначених п .1.3.

Відповідно до пунктів 1.1. договорів поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , поручителі зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій у розмірі та в порядку, передбачених Договором кредиту №602/25-022 від 30 січня 2008 року.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору кредиту №602/25-022 від 30 січня 2008 року встановлено, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв`язку з укладенням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів сторін на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону «Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою:02002, м. Київ, вул.. М. Раскової,15.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, не виконувала, у зв`язку з чим неї виникла заборгованість за кредитом, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на початку 2013 року звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за спірним Договором кредиту.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 20 лютого 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 323 027, 27 грн. (в тому числі: - заборгованість за кредитом у сумі 29 606,67 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 14.01.2013 р. становить 236 646,11 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 9 079,23 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 14.01.2013 р. становить 72 570,28 грн. та пеню в розмірі 13 810,93 грн.).

З метою примусового виконання рішення третейського суду 08 липня 2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання у Сихівський відділ ДВС ЛМУЮ.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим суд першої інстанції на законних підставах відмовив АТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До аналогічно висновку дійшов Верховний Суду в постанові 15 серпня 2018 року по справі № 761/13715/13-ц.

Кредитор, звернувшись до суду скористався своїм правом вимоги до боржників, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що судом було обмежено право позивача щодо змінити підстави позову враховуючи наступне.

11 червня 2019 року представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій він просив на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних нарахованих на заборгованість по тілу кредиту (основному боргу) в розмірі 153 348,24 грн. та 3 % річних нарахованих на відсотки за користування кредитом в розмірі 47 025,02 грн.

Однак, ні в позовній заяві, ні в заяві про уточнення позовних вимог позивач не просив стягнути з відповідачів 3 % річних від простроченої суми, та не покликався як на підставу позовних вимог на ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згадана вимога не була предметом судового розгляду.

Правова природа 3 % річних від простроченої суми є іншою від правової природи відсотків за користування кредитом. Право на нарахування 3 % річних виникає у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, в той час коли відсотки за користування кредитом нараховуються за сам факт користування кредитом та не залежно від порушення грошового зобов`язання. Вимога про стягнення 3 % річних від простроченої суми є самостійною вимогою, а заява про зменшення розміру позовних вимог по своїй суті є заявою про зміну предмету позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Отже, чинне законодавство дозволяє змінювати предмет позову лише до початку розгляду справи по суті, а станом на момент звернення з даною заяву, розгляд справи вже почався.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги позивача, висновків суду першої інстанції суду не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Перевіривши справу у повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін, надавши їм належну правову оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.. ст.374 п. 1 ч.1, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни в інтересах Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.02.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.