Справа № 474/34/20
Провадження № 2/474/179/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07.02.20 року смт. Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г. під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

21.01.2020р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_1 , в якій позивач просить зобов`язати Врадіївську районну державну адміністрацію внести до Державного реєстру прав зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ПП ВКП Каро та ОСОБА_1 в частині строку дії договору оренди, зазначивши його термін закінчення 01.12.2035 року.

Ухвалою від 27.01.2020р. на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовну заяву залишено без руху в зв`язку недотриманням позивачем приписів п.п. 4 та 5 ч. 3 ст. 175, ч. 7 ст. 177 ЦПК України.

03.02.2020р. через канцелярію надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 516) до якої долучено позовну заяву Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області про зобов`язання вчинити дії (вх. № 531) за підписом адвоката Соцької С.О., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_1 , виданого 15.11.2016р. та довіреності № 14 від 02.01.2020р.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Частинами 1 та 2 ст. 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Таким чином, з позовної заяви поданої на виконання вимог ухвали від 27.01.2020р. слідує, що до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, в якій позивач просить зобов`язати Врадіївську районну державну адміністрацію внести до Державного реєстру прав зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ПП ВКП Каро та ОСОБА_1 в частині строку дії договору оренди, зазначивши його термін закінчення 01.12.2035 року.

У позовній заяві на вирішення суду також ставиться питання про необхідність залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , в той же час відповідно до приписів ст.ст. 42, 48, 53 ЦПК України третя особа, яка не заявляє самостійних вимога щодо предмету спору не відноситься до сторін спору.

Тобто Приватне підприємство Виробничо-комерційне підприємство Каро реалізувало своє право на звернення до суду, в якому визначило в чому полягає порушення його прав, спосіб захисту порушених прав та особу вину в порушені його прав.

Згідно ч. 2 ст. 1 та ч. 1 ст. 4 Закону України Про місцеві державні адміністрації, місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої владита є юридичною особою.

Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що позивачем та відповідачем є юридичні особи.

Статтями 1 та 2 ЦПК України визначено, що цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Однак, як вбачається з позовної заяви Приватне підприємство Виробничо-комерційне підприємство Каро, яке є юридичною особою, звернулося з позовом до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, яка є юридичною особою, з вимогою щодо реєстрації права на земельну ділянку, при чому з позовної заяви не вбачається, що вказана вимога є похідною від спору щодо такого майна або майнових прав, та що цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Водночас, слід зазначити, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 та 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Водночас помилковим є застосування ст. 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Спір, що розглядається, є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на земельну ділянку), мав публічно-правові відносини саме з позивачем, при чому позовна вимога щодо зобов`язання Врадіївської районної державної адміністрації внести до Державного реєстру прав зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ПП ВКП Каро та ОСОБА_1 в частині строку дії договору оренди, зазначивши його термін закінчення 01.12.2035 року, стосується саме реєстрації прав позивача, а не іншої особи та не є похідною від вимог у приватно-правовому спорі.

Аналогічна позиції міститься у постановах Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі № 823/2042/18 та від 20.03.2019р. у справі № 587/2110/16-ц.

В свою чергу ч. 1 ст. 1 та ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У позовній заяві Приватне підприємство Виробничо-комерційне підприємство Каро підставою для звернення до суду вказує порушення порядку державної реєстрації його речового права, при цьому жодним чином необумовлює про існування будь якого приватно-правового спору щодо вказаних прав чи майна, яке є об`єктом речового права.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених приписів чинного процесуального законодавства, спір між Приватним підприємством Виробничо-комерційне підприємство Каро та Врадіївською районною державною адміністрацією Миколаївської області про зобов`язання вчинити дії відноситься до адміністративної юрисдикції.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.ч. 2-5 ст. 186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, оскільки позовна заява Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 175, 184, 186, 259, 260 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із заявою та всіма доданими до неї документами направити позивачеві - Приватному підприємству Виробничо-комерційне підприємство Каро(вул. Кооперативна, 21, смт. Врадіївка, Миколаївська обл., 56301).

Копію позовної заяви залишити в суді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол