Провадження №22-ц/812/179/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі: представника заявниці ОСОБА_1 , представника Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області Мальченко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року, постановлену о 09 год. 54 хв. під головуванням судді Висоцької Г.А., в приміщенні того ж суду, за заявою

ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Вознесенський РВ УДМС України в Миколаївській області, Олександрівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою в якій просила встановити факт постійного її проживання на території України.

В обґрунтування заяви вказувала, що в 1970 році народилась у с.Капріана Страшенського району Республіки Молдови. У 1986 році отримала паспорт громадянки СРСР, виданий у Республіці Молдова. В 1987 році переїхала на постійне місце проживання до с. Мостове Доманівського району Миколаївської області, а з 10 квітня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала у Миколаївській області Арбузинський район с. Полянка.

Посилаючись на вказані обставини заявниця просила суд встановити факт її постійного проживання на території України за період з 10 квітня 1989 року по 11 вересня 1992 року включно.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року провадження у справі закрито.

Вказана ухвала мотивована тим, що набрало законної сили рішення суду постановлене з приводу спору між тими ж сторонами з того самого питання, що відповідно до положень ч.1 п.3 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невірне застосування судом норм процесуального права, які регулюють питання закриття провадження, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Зокрема вказує, що суд дійшов помилкового висновку щодо наявності судового рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, оскільки раніше у судовому рішенні по справі №518/352/19 про встановлення факту постійного проживання на території України приймали інші учасника справи и предмет спору, а саме період проживання був іншим.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.6 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів даної справи ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України в період з 10 квітня 1989 року по 11 вересня 1992 року включно, та заінтересованими особами у даній справі зазначила Вознесенський РВ УДМС України в Миколаївській області, Олександрівську селищну раду Вознесенського району Миколаївської області.

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що аналогічна заява, за участі тих самих заінтересованих осіб з того самого предмету та з тих самих підстав вирішено іншим судом і рішення у тій справі набрало законної сили.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справі окремого провадження учасниками справи є заявники та інші заінтересовані особи.

Пунктом 3 частини 1 ст. 255 ЦПК України закріплено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, за змістом ст. 255 ЦПК України закриття провадження у справі можливе в разі наявності рішення постановленого з приводу поданої заяви за участі тих самих учасників справи, якими, відповідно до норм ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження є заявник та заінтересовані особи, а також в разі подачі заяви з тих самих підстав та про встановлення того ж самого факту, тобто в разі повної тотожності останніх.

Між тим, в попередній справі в якій Ширяївським районним судом Одеської області 26 липня 2019 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 , як заявник вказала заінтересованими особами на ряду з Вознесенським РВ УДМС України в Миколаївській області - Чогодарівську сільську раду Ширяєвського району Одеської області, тоді як в даній справі вказана сільська рада не залучена до участі у розгляді справи.

Крім того, в справі, яка розглянута Ширяєвським районним судом Одеської області, предметом доказування мало місце факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, тоді як у даній справі підлягає доведенню факт постійного проживання на території України в період з 10 квітня 1989 року по 11 вересня 1992 року.

З наведеного вбачається, що повна тотожність вказаних справ відсутня.

Проте, районний суд формально зазначаючи про наявність підстав для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, не навів для цього відповідних аргументів.

Натомість, суд послався на встановлені в рішенні Ширяєвского районного суду Одеської області від 26 липня 2019 року обставини стосовно проживання ОСОБА_2 на території України з 30 червня 1994 року. Однак встановлені обставини у рішенні суду у цивільній справі, яке набрало законної сили, стосовно особи, яка бере участь у іншій справі, не є підставою для закриття цієї справи, але їм може бути надана оцінка в порядку встановленому Главою 5 ЦПК України, при розгляді справи по суті.

Враховуючи, що районним судом невірно застосовані норми процесуального права, а саме положення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, та помилково визначено дану справу тотожною із справою у якій Ширяєвським районним судом Одеської області 26 липня 2019 року ухвалено рішення, закриття провадження у даній справі є безпідставним та таким, що порушує право ОСОБА_2 на здійснення захисту свого цивільного права в судовому порядку.

За вказаних обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції як постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, з направлення справи до місцевого суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,379, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2019 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова