Справа № 154/2441/19 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р.
Провадження № 22-ц/802/241/20 Категорія: 70 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Володимир - Волинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про звільнення від сплати аліментів, стягнення сплачених аліментів та моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 28 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Володимир-Волинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про звільнення від сплати аліментів, стягнення сплачених аліментів та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 07 червня 2009 року уклав з відповідачем шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина ОСОБА_3 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-1459/09 з нього на користь ОСОБА_4 , було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи із 06 листопада 2009 року і до досягнення ним повноліття. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 15 листопада 2018 року змінено спосіб стягнення та розмір аліментів на 1/5 частину усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач усіма способами уникала можливим зустрічам батька з дитиною, а при випадкових зустрічах говорила, щоб позивач не підходив до сина, оскільки він не являється його рідним батьком. Вказані обставини стали підставою для його звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства. За результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/253 від 28 травня 2019 року підтвердилось, що позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 червня 2019 року виключено з актового запису № 410 від 09 жовтня 2009 року записи про позивача ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Володимир-Волинським міжрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Волинській області на підставі рішень про стягнення аліментів відкриті виконавчі провадження та здійснюється утримання з нього аліментів. Вважає, посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 273 ЦПК України, що факт того, що він не є батьком ОСОБА_3 , свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів та має тягнути за собою звільнення його від сплати аліментів. Відповідач недобросовісно отримала грошові кошти, оскільки мала інтимні стосунки з іншим чоловіком та приховувала це. ОСОБА_5 у шлюбі дитину, не повідомила його про той факт, що він не є батьком дитини. Поведінка відповідача завдала йому душевних хвилювань і страждань, чим завдано йому моральної шкоди. Він важко пережив звістку про те, що ОСОБА_6 не являється його сином. Розмір душевних страждань оцінює в 20000 грн.

Просить, з врахуванням збільшених позовних вимог, звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати виконавчі листи № 2-1459 від 01.11.2010 року та № 154/253/18, видані Володимир - Волинським міським судом такими, що не підлягають виконанню та повернути їх до Володимир - Волинського міського суду; стягнути з ОСОБА_2 в його користь сплачені ним аліменти в розмірі 44107 грн 96 коп; стягнути з ОСОБА_2 в його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 28 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у даній справі задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/5 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, які стягувалися за виконавчим листом № 154/2537/18 від 15 листопада 2018 року на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2018 року у цивільній справі 154/2537/18 (провадження 2/154/953/18). Виконавчий лист № 154/2537/18 від 15 листопада 2018 року виданий на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2018 року у цивільній справі 154/2537/18 (провадження 2/154/953/18) відкликано. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1248 грн 65 коп.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає рішення суду в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 в його користь сплачених ним аліментів в розмірі 44107 грн 96 коп ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи. На підставі ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача. Стягнення аліментів з нього проводилось не добровільно, а на підставі рішень суду, тобто в примусовому порядку. На підтвердження недобросовісності набувача суду були подані докази про те, що вона приховувала від нього відносини з іншим чоловіком, від якого народила дитину, з чим погодився суд першої інстанції. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення в його користь 44107, 96 грн сплачених ним в користь ОСОБА_2 аліментів скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 28.11.2019 року. Зазначає, що не погоджується з вказаним рішенням суду в частині стягнення з неї в користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Вважає рішення суду в цій частині незаконним та необгрунтованим. Стверджує, що не мала жодного сумніву в тому, що позивач ОСОБА_1 є батьком її сина, позов про оспорювання батьківства не визнавала. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про її недобросовісність по відношенню до позивача, доказами такий висновок суду не підтверджений Позивачем не доведено якими саме її незаконними чи неправомірними діями йому завдано моральної шкоди. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду просить залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу позивача. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні поданої ним апеляційної скарги на рішення Володимир - Волинського міського суду від 28.11.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині відмови в стягненні з відповідача в його користь сплачених ним аліментів на утримання дитини, а відповідачем в частині стягнення з неї в користь позивача моральної шкоди і переглядається апеляційним судом в оскаржених частинах.

Апеляційну скаргу позивача належить задовольнити частково, а апеляційну скаргу відповідача - задовольнити повністю з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що сторони в справі перебували в шлюбі з 07.06.2009 року, який рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 09.12.2010 року між ними розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина ОСОБА_3 . Його батьком у свідоцтві про народження було зазначено позивача ОСОБА_1 .

Вказаний факт встановлений судовими рішеннями, копії яких містяться у справі, а також не заперечувався сторонами.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-1459/09 з позивача на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи із 06 листопада 2009 року і до досягнення ним повноліття.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 15 листопада 2018 року змінено спосіб стягнення та розмір аліментів на 1/5 частину усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби № 526 від 22 листопада 2019 року, ОСОБА_1 сплатив аліменти в користь ОСОБА_2 в період з 01 листопада 2009 року по 20 грудня 2018 року в загальній сумі 32843 гривень згідно виконавчого листа № 2-1459, а також в період лютого-травня 2019 року на загальну суму 7998, 63 гривень. Всього ним було сплачено 40841, 63 гривень.

Довідкою ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» стверджується, що із заробітної плати позивача із січня 2018 року по червень 2019 року також проводились відрахування аліментів.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 червня 2019 року виключено з актового запису № 410 від 09 жовтня 2009 року Книги реєстрації актів про народження відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області записи про позивача ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в стягненні з відповідача в користь позивача сплачених ним аліментів в сумі 44107, 96 грн на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що ці грошові кошти є безпідставно набутим майном, оскільки аліменти отримані відповідачем від позивача на підставі судових рішень, які набрали законної сили і на даний час не скасовані.

Колегія суддів не погоджується із вказаною підставою відмови в стягненні сплачених аліментів.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Позивач у даній справі сплачував аліменти на утримання ОСОБА_3 , 2009 року народження, з підстав того, що він є його сином. Підставою стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 були відомості про його батьківство.

Судом при розгляді справи про оспорювання батьківства встановлено, що позивач не є батьком ОСОБА_3 , 2009 року народження. Рішення суду про виключення відомостей про ОСОБА_1 з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , 2009 року народження, набрало законної сили. Тобто підстава, на якій відповідачем отримано від позивача аліменти на утримання дитини, відпала.

Згідно з статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження недобросовісності відповідача зазначив, що відповідач приховала відносини з іншим чоловіком, від якого народила дитину. Жодних доказів на підтвердження вказаних тверджень суду подано не було. Суд першої інстанції встановив зазначену позивачем обставину. У відповідності до копії обмінної картки пологового відділення лікарні відповідач ОСОБА_8 у Володимир-Волинському пологовому відділенні ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину з терміном вагітності 40 тижнів. Відтак за календарним підрахунком орієнтовною датою зачаття дитини є 24 грудня 2008 року. Ці обставини не підтверджують недобросовісності відповідача при отриманні аліментів. Висновки суду грунтуються на припущеннях. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, висновки суду грунтуються на недоведених обставинах, які суд вважав встановленими. Будь - яких інших доказів на підтвердження недобросовісності відповідача позивачем суду не надано. Відповідач зазначає, що не мала жодного сумніву в тому, що позивач ОСОБА_1 є батьком її сина, обставин про те, що ОСОБА_1 не є батьком її дитини не визнавала. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем аліментів. Отже, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих аліментів в розмірі 44107, 96 грн. слід відмовити, оскільки вони не підлягають поверненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу завдано моральної шкоди недобросовісною поведінкою відповідача, а саме тим, що вона приховала від нього обставину народження сина від іншого чоловіка.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Позивачем, всупереч ст.ст. 12, 81 не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди. Підстав для стягнення моральної шкоди не встановлено.

Рішення суду в цій частині грунтується на недоведених обставинах які суд вважав встановленими, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 28 листопада 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачених аліментів на утримання дитини і в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Володимир - Волинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, стягнення сплачених аліментів та моральної шкоди відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді