Дата документу 21.09.2020
Справа № 334/7524/18
Провадження № 2/334/394/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Ленінський райсуд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що 26.09.1991 року на підставі ордеру Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 3700, виданого наймачу ОСОБА_3 , сім`я наймача у складі 4 осіб, дружина - ОСОБА_4 , син дружини - ОСОБА_5 та дочка - ОСОБА_6 вселилася до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 . В мотивувальній частині рішення зазначено, що судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені з березня 2008 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини, втрату почуття любові, довіри та взаємоповаги. На момент подачі позову до суду ніяких відносин не підтримують, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть.

Таким чином, 06.04.2015 року ОСОБА_4 перестала бути членом сім`ї ОСОБА_3 , який є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 і за вказаною адресою з березня 2014 року фактично не проживає.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 , знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року задоволена частково: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, відмови у вселенні та усуненні перешкод в користуванні цією квартирою - скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку; зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково - усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_4 в цю квартиру; в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року залишено без змін. Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 з червня 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 не проживає через зміну ОСОБА_3 серцевини замку вхідних дверей, а тому суд вселив ОСОБА_4 до квартири.

Однак, станом на день звернення Позивача з цим позовом до суду ОСОБА_4 до квартири так і не вселилась, у добровільному порядку до наймача квартири з приводу її вселення не зверталась, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо її вселення не відкривалось.

Відповідач у справі добровільно виїхала з квартири та повертатись наміру не виражає. Таким чином на сьогоднішній день Відповідач не мешкає у помешканні квартири АДРЕСА_2 вже понад 4 роки, а тому втратила право користування цим житловим приміщенням. Відповідач має у власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140985973, та з 2014 року фактично мешкає у квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_4 , тобто має право користування іншим житловим приміщенням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина і єдиним його спадкоємцем за законом є його дочка ОСОБА_1 , яка є Позивачем у справі.

ОСОБА_1 та її малолітні діти - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та фактично проживають у квартирі АДРЕСА_2 , а тому користуються такими самими права як і наймач, у зв`язку з чим мають право вимагати визнання відсутньою понад 6 місяців без поважних причин Відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачка просить суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 та стягнути понесені судові витрати.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

18.03.2019 ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі.

21.01.2020 року ухвалою суду у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 було відмовлено.

Позивачка та її представник адвокат Кузьмінов Д.В. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка та її представник адвокат Железняк В.К. в судовому засідання заперечували проти позову, посилаючись, що ОСОБА_4 постійно зареєстрована в квартирі та постійно в ній мешкала з дня вселення на підставі ордеру № 3700 від 26.09.1991 р., виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя. За життя ОСОБА_3 створював для неї неможливі умови проживання в квартирі та створював перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджується рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2015 р.

Також зазначили, що в квартирі також зареєстрована дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та її діти. Однак, ОСОБА_1 з 1999 р., в квартирі не живе без поважних причин, а її діти ніколи не жили і зараз не живуть в квартирі. ОСОБА_1 не сплачує платежі житловому органу на утримання житлового будинку і прибудинкової території, не сплачує платежі за опалення; квартири, за надані інші комунальні послуги в квартирі.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, між 26.09.1991 року на підставі ордеру Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 3700, виданого наймачу ОСОБА_3 , сім`я наймача у складі 4 осіб, дружина - ОСОБА_4 , син дружини - ОСОБА_5 та дочка - ОСОБА_6 вселилася до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6)

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу позовні вимоги задоволено - розірвано шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , зареєстрований 17.02.1989 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 107. В мотивувальній частині рішення зазначено, що судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені з березня 2008 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини, втрату почуття любові, довіри та взаємоповаги. На момент подачі позову до суду ніяких відносин не підтримують, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. (а.с. 9)

Таким чином, 06.04.2015 року ОСОБА_4 перестала бути членом сім`ї ОСОБА_3 , який є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 і за вказаною адресою з березня 2014 року фактично не проживає.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою позов ОСОБА_3 задоволено, визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 , знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено. (а.с.10 -12)

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року у цій справі в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, відмови у вселенні та усуненні перешкод в користуванні цією квартирою - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково - усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_4 в цю квартиру. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року залишено без змін. (а.с. 13-15)

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 з червня 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 не проживає через зміну ОСОБА_3 серцевини замку вхідних дверей, а тому суд вселив ОСОБА_4 до квартири.

Однак, до цього часу ОСОБА_4 до квартири так і не вселилась, у добровільному порядку до наймача квартири з приводу її вселення не зверталась, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо її вселення не відкривалось.

Отже, відповідачка добровільно виїхала з квартири та повертатись наміру не виявила до цього часу.

Відповідачка зазначає своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де вона фактично мешкає у матері.

Крім того, ОСОБА_4 має у власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140985973. (а.с. 28)

Таким чином на сьогоднішній день ОСОБА_4 не мешкає у помешканні квартири АДРЕСА_2 з 2014 року, тобто вже понад 4 роки, що також підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.01.2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_4 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 фактично в даному приміщенні не мешкає з 2014 року та актом №108 від 16.10.2014 відповідно до якого ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі, всі речі з квартири вивезла. (а.с. 7, 52-53)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. (а.с. 24) Після його смерті відкрилася спадщина і єдиним його спадкоємцем за законом є його дочка ОСОБА_1 , яка є Позивачем у справі. (а.с. 18, 20, 21, 23)

ОСОБА_1 та її малолітні діти - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та фактично проживають у квартирі АДРЕСА_2 , іншого житла не мають, сплачують всі комунальні послуги, а тому користуються такими самими права як і наймач, у зв`язку з чим мають право вимагати визнання відсутньою ОСОБА_4 понад 6 місяців без поважних причин. (а.с. 26-27)

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням. Обов`язковими умовами для цього є: 1) встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки, та 2) відсутність без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Так, відповідачка не є членом родини позивачки, будь яких дій щодо вселення у вказане житло не вчиняла з 2015 року, впродовж тривалого часу не цікавилася його утриманням, не вчиняла дії, щоб свідчили про її зацікавленість у спірній квартирі, як місці її постійного проживання, не надала будь-яких належних та допустимих доказів її витрат по утриманню житла, та (або) перебування у житловому приміщенні її речей, одягу.

Квартира АДРЕСА_2 є неприватизованою, належить до комунальної власності, право на проживання в ній визначається самим проживанням особи. У разі її відсутності без поважних причин більше, ніж шість місяців, законодавцем визначено, що така особа втрачає право на користування цим житлом.

Відповідачка не надала доказів того, що вона не проживає в квартирі з поважних причин, крім того, судом встановлено, що вона проживає в іншому місці та має на праві власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_3 , яка зареєстрована за нею з 28.02.2014 року, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140985973. (а.с.28)

Таким чином, суд прийшов до висновку, що право відповідачки на житло не порушене, в результаті визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , вона не позбавлена житла, так як має місце проживання, де мешкає з 2014 року та має на праві приватної власності квартиру.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись Конституцією України,ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 30.09.2020 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.