Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудка Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Кириченко В.В., на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 31,2 кв.м., жилою площею 18 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1 . В квартирі АДРЕСА_2 , окрім позивача ОСОБА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 являється сином колишнього власника квартири, і не проживає в житловому приміщенні з січня 2019 року. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Після купівлі-продажу квартири, попередній власник обіцяв, що на протязі одного місяця з дня укладення договору його син зніметься з реєстрації, але на теперішній час в добровільному порядку, відповідач з реєстрації не знявся. Факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування своїм майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, та несе додаткові витрати на утримання житлового будинку.

Ухвалою Василівського районного суду від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №187405045 від 04.11.2019 року та договором купівлі-продажу від 04.11.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №870 (а.с.9-11).

Як вбачається із довідки виданої Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради №16/18-868 від 21 грудня 2019 року (а.с.14), за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно акту перевірки реєстрації та фактичного проживання від 24.12.2019 року, складеного комісією у складі депутата Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Борисенко Ю.Г., та сусідів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , приписано дві людини: ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не проживає з січня 2019 року, особистих речей в квартирі не має (а.с.15).

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз норм статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, постанові Верховного Суду №523/11084/16-ц від 06 червня 2018 року.

За таких обставин, оскільки відповідач ОСОБА_2 не є власником житла, членом сім`ї власника житла, фактично в спірній квартирі не проживає, чим створює перешкоди позивачу у здійсненні прав власника, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та усунути позивачу перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме квартирою

АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова