ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» вересня 2020 року

м. Харків

справа № 635/11137/13-ц

провадження № 22ц/818/4072/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року в складі судді Березовської І.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заява мотивована тим, що оригінал виконавчого листа був втрачений Дзержинським (Шевченківським) відділом державної виконавчої служби м. Харкова, оскільки під час зміни районів дана виконавча служба не внесла виконавчий лист Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року по справі № 6311137/13-ц в оновлений реєстраційний номер Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова. У зв`язку з чим просила видати їй дублікат виконавчого листа по справі № 6311137/13-ц, виданого Харківським районним судом Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа - задоволено, видано дублікат виконавчого листа № 635/11137/13-ц, виданого Харківським районним судом Харківської області 19 лютого 2014 року на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300,00 грн щомісячно, починаючи з 28 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його не було належним чином повідомлено про дату та місце розгляду справи; що пов`язування судом факту звільнення певного державного виконавця та відсутність виконавчого провадження в певному акті прийому/передачі виконавчих проваджень та покладення судом вказаних обставин за основу прийнятого судового рішення є неприйнятним, оскільки жодним чином не підтверджує фактів звернення заявника до виконавчої служби та втрати виконавчого листа саме виконавчою службою.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивована тим, що заява ОСОБА_1 обґрунтована належними правовими підставами, а тому вона підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300,00 грн щомісячно, починаючи з 28 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду Харківський районний суд Харківської області видав виконавчий лист № 635/11137/13-ц, який ОСОБА_4 отримала 19 лютого 2014 року (довідковий лист до справи).

Як вбачається з довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 41318/19.6-35 від 13 березня 2020 року, виконавчий лист № 635/11137/13-ц, виданий 19 лютого 2014 року Харківським районним судом Харківської області вважається втраченим у зв`язку з тим, що державний виконавець відділу Ковтун А.А., в провадженні якого перебував вищевказаний виконавчий лист, звільнений 02 жовтня 2018 року. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 635/11137/13-ц, виданого 19 лютого 2014 року Харківським районним судом Харківської області, відсутнє в акті прийому передачі виконавчих проваджень від 25 вересня 2018 року (а.с.37).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Матеріали справи свідчать про те, що оригінал виконавчого листа № 635/11137/13-ц, виданого 19 лютого 2014 року Харківським районним судом Харківської області, є втраченим, оскільки виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого листа відсутнє в акті прийому передачі виконавчих проваджень від 25 вересня 2018 року.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа № 635/11137/13-ц, виданого 19 лютого 2014 року Харківським районним судом Харківської області, оскільки вказаний виконавчий лист було втрачено за відсутності вини стягувача, а відсутність дубліката виконавчого листа, який втрачений не з вини стягувача, позбавляє її можливості повторного звернення до уповноваженого органу для примусового виконання судового рішення, яке залишається невиконаним.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо повернення виконавчого документу стягувачу.

Посилання ОСОБА_2 на те, що його не було належним чином повідомлено про дату та місце розгляду справи, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , отримавши судову повістку на 28 лютого 2020 року, був обізнаний про розгляд даної справи, при цьому не реалізував своє право на подачу до суду першої інстанції відзиву, заперечень тощо.

ОСОБА_2 реалізував своє право на подачу апеляційної скарги, при цьому не був позбавлений можливості давати пояснення по суті спору, висловлювати свої доводи, міркування та заперечення проти доводів і міркувань заявниці під час розгляду справи.

Проте, належних та допустимих доказів, які б мали відношення до обставин, що входять до предмету доказування у справі, та істотне значення для правильного вирішення спору і спростовували б висновок суду першої інстанції про задоволення заяви, ОСОБА_2 до суду не надано.

Інші доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції надав належну оцінку поданим заявником доказам, з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку щодо видачі дублікату виконавчого листа.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 29 вересня 2020 року.