ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 640/18482/18

провадження № 22-ц/818/2923/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - Харківська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року в складі судді Садовського К.С.,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року Харківська міська рада (далі - ХМР) в особі представника Ворожбянова Андрія Миколайовича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача безпідставно збережену орендну плату в розмірі 153 129,22 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 15 лютого 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.В. за реєстровим № 559. Власницею іншої 1/2 частини нежитлової будівлі є ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки та листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 23 вересня 2018 року № 19-20-0.23,08-968/116-18 речові права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0255 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0225 га, межі визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж будівлі.

Відповідно до розрахунку Департаменту територіального контролю ХМР з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2018 року відповідач не сплачував кошти за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі, внаслідок чого безпідставно зберіг грошові кошти в розмірі 153 129,22 грн. Розрахунок вказаної суми здійснено виходячи з площі земельної ділянки, яка фактично використовується ОСОБА_1 та складає 112,5 кв м, тобто 1/2 частину від загальної площі 225 кв м.

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що на час укладення договору купівлі - продажу право власності або право користування попереднього власника нежитлової будівлі ОСОБА_3 на земельну ділянку за вказаною адресою зареєстровано не було. Земельна ділянка на час продажу частини будівлі не була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі, межі та площа земельної ділянки не визначалися, інформація щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру не внесена. Тобто, дана земельна ділянка не була сформована як об`єкт цивільного права, а тому у ХМР відсутні підстави для стягнення орендної плати. Здійснені позивачем розрахунки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нормативна грошова оцінка є основою для визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Дані про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки оформлюються окремим витягом з технічної документації, який позивачем не наданий.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року позов ХМР задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ХМР безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 153 129, 60 грн та 2 296, 94 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач фактично користувався земельною ділянкою без достатніх правових підстав, хоча з часу виникнення права власності на об`єкт нерухомості у нього виник обов`язок укласти договір оренди відповідної земельної ділянки. Розрахунок орендної плати здійснено ХМР з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем, до меж паркану та зовнішніх меж будівлі. Сума, яка заявлена до стягнення, розрахована як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою для даної земельної ділянки. При цьому дана сума визначена шляхом помноження вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на площу земельної ділянки, що використовується ОСОБА_1 (відповідно до його 1/2 частки у праві власності), а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку. Таким чином, внаслідок протиправної поведінки відповідача ХМР була позбавлена можливості отримати дохід у розмірі 153 129, 60 грн.

16 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам, які містяться у відзиві на позовну заяву.

09 липня 2020 року Ворожбянов А.М. - представник ХМР подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі повно з`ясуваних обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 15 лютого 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.В. за реєстровим № 559. Власницею іншої 1/2 частини нежитлової будівлі є ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 23 вересня 2018 року № 19-20-0.23,08-968/116-18 речові права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь - якими юридичними або фізичними особами прав на вказану земельну ділянку, з урахуванням статтей 12, 80, 83 ЗК України, земельна ділянка площею 0,0255 га за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 26 вересня 2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують земельну ділянку площею 0,0225 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-3». За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0225 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж будівлі.

Листом від 26 березня 2018 року за вих. № 6332/9/ 20-40-13-08-20 Головне управління ДФС у Харківській області повідомило ХМР про відсутність інформації щодо сплати ОСОБА_1 земельного податку та орендної плати за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року. Станом на 02 квітня 2018 року на обліку в Головному управлінні ДФС у Харківській області як платник земельного податку з фізичних осіб (орендної плати з фізичних осіб) ОСОБА_1 не зареєстрований, податок не сплачує.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32 цс 19.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ХМР.

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги звіт геодезичної зйомки та акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на підставі яких складено розрахунок орендної плати, а саме - шляхом множення вартості одного квадратного метру земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно - грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку.

Розрахунок здійснено виходячи з площі земельної ділянки, яка фактично використовується ОСОБА_1 та складає 112,5 кв м, тобто 1/2 частину від загальної площі 225 кв м.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка не сформована, як об`єкт оренди, судова колегія відхиляє, оскільки між сторонами виникли недоговірні відносини, а не правовідносини з укладення договору оренди землі.

Щодо відсутності витягу з технічної документації про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки слід зазначити таке.

Рішенням ХМР від 27 лютого 2008 року № 41/08 затверджено загальний порядок визначення розміру орендної плати при наданні земельних ділянок у платне користування. У пункті 2.3 даного рішення визначено, що базою для обчислення орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка надається в оренду. Нормативна грошова оцінка земель м. Харкова проводиться у відповідності з чинним законодавством України і підлягає затвердженню ХМР.

Наказом Мінагрополітики від 25 листопада 2016 року № 489 затверджено «Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», відповідно до якого нормативна грошова оцінка тієї чи іншої земельної ділянки отримується шляхом відповідної формули.

Рішенням Харківської міської ради від 03 липня 2013 року № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року. Вказаним рішенням також затверджено економіко - планувальне зонування земель міста Харкова.

Таким чином, ХМР розроблена та затверджена технічна документація на усі землі м. Харкова, в тому числі і на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Згідно з статтею 5 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки отримують для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Вказаний витяг можливо отримати тільки у разі наявності розробленої та затвердженої, відповідно до вимог чинного законодавства, технічної документації на конкретну земельну ділянку.

Однак, відповідач із заявою про надання дозволу на складання технічної документації до ХМР протягом п`яти років не звертався.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що надані позивачем розрахунки є належними доказами, які підтверджують розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина