"01" вересня 2020 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 серпня 2020р. Справа 642/6740/19 Провадження №2/642/186/20
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.

За участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні, справу по позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про встановлення факту, визнання право власності на частку спільного сумісного майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звертаючись до суду заявляє позовні вимоги, а саме:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2014 року по серпень 2019 року.

- визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 14 частину двокімнатної квартири, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 30 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 22.03.2016 року № запису 13869299.

В мотивування позовних вимог позивач вказав, 20 листопада 2004 року Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2273.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10 вересня 2013 року № 630/793/13-ц шлюб між сторонами було розірвано.

Починаючи з вересня 2014 року по серпень 2019 року позивач та відповідачка почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 .

За час проживання однією сім`єю у листопаді 2015 року з вкладенням в рівних фінансових долях на підставі договору асоційованого членства у кооперативі сторони придбали на ім`я ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 30 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та почали робити ремонт для можливості в подальшому у ній жити сім`єю. Право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано 22.03.2016 року № запису 13869299.

У серпні 2019 року сторони припинили стосунки.

З вказаних підстав позивач заявляє позовні вимоги.

Відповідачка в наданому відзиві вказала: Позивач є її колишнім чоловіком. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10 вересня 2013 року шлюб розірвано.

Сторони почали проживати разом ні з вересня 2014 року, як в позовній заяві вказує позивач, а з лютого 2016 року. Даний факт можуть підтвердити батько і син позивачки. Крім того, це підтвердять в судовому засіданні сусіди, які мешкають в одному будинку.

Сторони почали проживати разом, вже після того, як відповідачка придбала квартиру, що суперечить мотивуванню позову.

Вищевказана квартира придбана на гроші батьків відповідачки.

Разом з цим, квартира належить відповідачки і гроші, в повному обсязі, сплатила відповідачка (квитанція № 3947 від 12 листопада 2015 року на суму 452000 грн).

У громадянина ОСОБА_1 ніколи не було грошей не те що на половину квартири, а навіть на її маленьку частку. Тому відповідачка вимагає відмовити у задоволені позовних вимог позивача.

Позивач та представник позивача на позові наполягали. В пояснення вказали обставини викладені в мотивування позовних вимог.

Відповідачка та представник відповідачки, позовні вимоги не визнали. В поясненні вказали обставини викладені у відзиві наданому суду.

Свідок ОСОБА_5 у вільних поясненнях наданих суду вказав: Про купівлю квартири він нічого незнає. Він зустрічався зі сторонами на день народження їх дитини. Сторони жили з 2016 року. В основному він зустрічався з ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 у вільних поясненнях наданих суду вказав: Що ОСОБА_6 проживав разом з дружиною ОСОБА_8 . Він небачив, що вони придбали після розлучення.

Свідок ОСОБА_9 у вільних поясненнях наданих суду вказав: Він знає ОСОБА_8 по роботі. ОСОБА_8 була розлучена у 2013 році. ОСОБА_3 я навіщав на дому т.я вимагала робота. ОСОБА_10 придбала за гроші батьків.

Свідок ОСОБА_11 у вільних поясненнях наданих суду вказала: Сторін вона знає з 10 року. Тісно почали спілкуватись з 2011 року. Сторони були розлучені. Проживали разом. Кошти на придбання квартири ОСОБА_3 давав батько.

Свідок ОСОБА_12 у вільних поясненнях наданих суду вказала: Сторони були розлучені. Потім вони почали знову спільно жити. ОСОБА_10 придбала за кошти батьків.

З урахуванням позицій сторін, дослідивши докази матеріалів справи, судом встановлено наступні факти та обставини:

20 листопада 2004 року Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2273.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10 вересня 2013 року, у справі № 630/793/13-ц шлюб між сторонами було розірвано.

Означені факти підтверджені копією вказаного рішення суду.

Починаючи з лютого 2016 року по серпень 2019 року сторони проживати разом без реєстрації шлюбу, за адресою АДРЕСА_2 . Означений факт відповідає правової позиції сторін та поясненням свідків.

У лютому 2016 року на підставі договору асоційованого членства у кооперативі ОСОБА_3 , була придбана відповідачкою двокімнатна квартира, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 30 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано 22.03.2016 року № 13869299, про що свідчать договір, акти прийому - передачі майна та квитанції про здійснення платежів пов`язаних з оплатою вартості нерухомого майна, які були здійснення відповідачкою.

У серпні 2019 року сторони припинили спільне проживання.

У 2019 року позивач отримав звіт ринкової вартості нерухомого майна, двокімнатної квартири, загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 30 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ,право власності на яку зареєстровано 22.03.2016 року, вартість якої склала 556 800,00 грн.

Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає:

Вимогами статті 77 ЦПК України визначено:

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Вимогами статті 80 ЦПК України визначено:

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вимогами статті 81 ЦПК України визначено:

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні

За вимогами ст..3 СК України визначено:

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Рішенням Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99(справа про офіційне тлумачення терміну «члени сім`ї») встановлено, що під членом сім`ї, треба розуміти особу, яка перебуває з суб`єктом права у правовідносинах, природа яких визнається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням, введенням з ним спільного господарства. Крім того, в цьому рішення зазначено, до кола членів сім`ї дружина і чоловік їх діти і батьки та членами сім`ї можуть бути визнані і інші особам за умов постійного проживання разом з суб`єктом права і введення з ним спільного господарства.

За вимогами статей 61, 63, 69, 70, 71 СК України:

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, які інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

З урахуванням визначених норм закону ст.ст. 61, 63, 69, 70, 71 СК України, спільним майном, є майно, яке придбано сторонами, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та за спільні кошти. Як свідчать встановлені факти та обставини, сторони не перебували в зареєстрованому шлюбу, а тому не можуть вважатись сім`єю.

Крім того, з урахуванням встановлених обставин, вимог ст.77, 80, 81 ЦПК України, ст..3 СК України, Рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, суд вважає, вимоги позивача стосовно визнання факту проживання однією сім`єю сторін в період часу з 2014 до серпня 2019 року, суду не доведені, т.я. свідки в судовому засіданні безпосередньо не зазначили, що між сторонами в означений період часу мали місце правовідносини, природа яких визнається: шлюбними відносинами, постійним проживанням, введенням з спільного господарства, наявність між сторонами усталених відносини, що притаманні подружжю.

Проте, на думку суду, само по собі проживання сторін по одному адресу, не може вважатись проживання сторін у спільної сім`ї. Позивач в обґрунтування заявлених вимог, у виконання визначеного обов`язку законом, суду не довів, що в межах введення спільного господарства, придбана житло в виді вказаної квартири, була придбана за спільні кошти, що свідчило про введенням спільного господарства, що притаманно ознакам сім`ї, а тому, позивачем, не спростована позиція відповідачки, що вказана квартира була придбана нею за кошти які не є спільними з позивачем.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про встановлення факту, визнання право власності на частку спільного сумісного майна, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду, або через Ленінський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 вересня 2020р.

Суддя: В.М.Євтіфієв