ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №577/50/20

Номер провадження 22-ц/816/507/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» - Панкова Костянтина Михайловича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2020 року в складі судді Гетьмана В.В., постановленої у м. Конотопі,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі ТОВ «ФК «Гелексі») про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 вересня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір про надання кредиту за № 105650, згідно якого позивач отримала в позику грошові кошти в сумі 5000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % за кожен день користування та комісії у розмірі 1,3 %.

Посилаючись на обставини того, що скориставшись її правовою необізнаністю відповідач включив до умов договору умову щодо нарахування відсотків за кожен день, тобто, такі умови є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а також на те, що паспорт кредиту містить розбіжності щодо умов кредитування, що порушує її права, як споживача кредитних послуг, та на обставини того, що договір позики був укладений нею під впливом тяжких обставин, так як вона потребувала коштів на проходження обстеження та лікування ноги, і на вкрай невигідних для неї умовах, позивач просила суд визнати недійсним договір № 105650 від 25 вересня 2019 року, укладений між нею та ТОВ «ФК «Гелексі».

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

Вказану ухвалу суду з посиланням на порушення правил підсудності відповідач ТОВ «ФК «Гелексі» 13 січня 2020 року оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про відкриття провадження у справі і направити справу на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю за місцезнаходженням відповідача згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем на підставі оспорюваного договору позики, оскільки з огляду на строк користування позикою, який не перевищує одного місяця, договір позики не є споживчим кредитом у розумінні Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, відповідач вважає безпідставним пред`явлення позивачем позову за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, так як в даному випадку позов мав бути пред`явлений за місцезнаходженням відповідача, як юридичної особи.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» Панкова К.М. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна Конотопському міськрайонному суду Сумської області.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року за № 460-ІХ, яким виключено пункт 8 частини 1 статті 353 ЦПК України щодо права апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Водночас, вимогами частини 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Гелексі» на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності підлягає апеляційному перегляду, оскільки була подана відповідачем 13 січня 2020 року, тобто, до набрання чинності вказаним Законом, яким було скасовано право, належне учасникам судового процесу щодо апеляційного оскарження цієї ухвали суду, як такий, що не має зворотної дії в часі.

За правилами частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, згідно з частиною 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як передбачено частиною 16 статті 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

При цьому, статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У пункті 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року за № 5 судам роз`яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 дійшов висновку, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Виходячи з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 договір позики № 105650 від 25 вересня 2019 року, відповідно до умов якого позивач отримала в позику грошові кошти в сумі 5000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % в день від поточного залишку позики та комісії у розмірі 1,3 % в день від початкового розміру позики. Згідно з пунктом 1.1.5 вказаного договору строк по звернення позики (термін платежу): 24 жовтня 2019 року (а.с. 9-10).

В подальшому, 31 жовтня 2019 року сторони уклали додаткову угоду за № 1, якою до договору позики від 25 вересня 2019 року за № 105650 були внесені такі зміни: зменшено суму позики до 3953 грн та змінено строк повернення позики (термін платежу) до 29 листопада 2019 року (а.с. 11).

У зв`язку із зазначеним, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин Закон України «Про споживче кредитування» з посиланням на п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, тобто, на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, так як матеріалами справи доведено, що внісши зміни до договору позики, сторони, тим самим збільшили строк кредитування більше одного місяця.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно пункту 9.3 оспорюваного договору позики від 25 вересня 2019 року за № 105650 його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі».

Як передбачено пунктом 3.1 вказаних Правил, позика надається на споживчі цілі. Отже, в самому оспорюваному договорі наявна умова про споживчий кредит.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, з урахуванням спеціального Закону України «Про споживче кредитування», регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір позики не є споживчим кредитом в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем на підставі оспорюваного договору позики, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відтак, оскільки спірні правовідносини виникли на стадії виконання договору про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 , як споживач послуг за договором позики мала право на пред`явлення позову за зареєстрованим місцем її проживання, яким на час пред`явлення позову була адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Враховуючи вищезазначене, а також те, що ухвалу про відкриття провадження у справі стосовно правил підсудності постановлено з додержанням вимог закону, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Ураховуючи, що 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року за № 460-ІХ, яким виключено пункт 8 частини 1 статті 353 ЦПК України щодо права апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» залишити без задоволення.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2020 у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко