Справа № 583/2039/20
18 серпня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Сидоренка Р.В.,
при секретарі Шаміладзе В.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 5 в місті Охтирці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, суд, -
09.06.2020 до суду звернувся позивач з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані, але з 2009 року не проживають за даною адресою його діти ОСОБА_3 , 1983 року народження та ОСОБА_4 , 1986 року народження. Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає у реалізації права на володіння та користування будинком, просить визнати ОСОБА_3 , 1983 року народження та ОСОБА_4 , 1986 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в його будинку, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Ухвалою суду від 17.06.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020, вказана справа надійшла в провадження судді Сидоренка Р.В.
Ухвалою суду від 31.07.2020 справу прийнято до свого провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Правом подати відзив на позовну заяву не скористалися.
Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном.
Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори від 11.12.2002 (а.с. 5).
Згідно з довідкою квартального уповноваженого квартального комітету «Десята сотня» № 69 від 04.06.2020, виданою ОСОБА_1 , 1962 року народження він дійсно зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з ним зареєстровані: син ОСОБА_3 , 1983 року народження і донька ОСОБА_4 , 1986 року народження. Діти з 2009 року за даною адресою не проживають. (а.с. 8).
За відомостями Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 12.06.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 14, 15).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який проживає по АДРЕСА_3 , діти позивача понад десять років не проживають у будинку батька. (а.с. 9, 10).
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення.
Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідачі вселилися у спірне домоволодіння в якості члена сім`ї і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі № 347/217/17-ц).
Оскільки відповідачі, син та донька позивача, зареєстровані у спірне приміщення як члени сім`ї позивача, понад рік непроживають в зазначеному будинку без поважних причин, наявні підстави для задоволення вимог позивача та визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , відповідно до положень ст. 405 ЦК України.
Що стосується вимог позивача про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку в його будинку, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання втратившим права користування житловим приміщенням. Відтак вимоги позивача щодо примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 391, 406 ЦК України, ст. ст. 11-13, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 267-268, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко