Єдиний унікальний номер 243/2447/20
Номер провадження 22-ц/804/2432/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря судового засідання: Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року у цивільній справі № 243/2447/20 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Гончарова Аліна Олександрівна), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.07.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до п. 2.1.1.4.2. та п. 2.1.1.12.11 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2020 року має заборгованість 170539,89 грн., яка складається з наступного: 3819,58 грн. - заборгованість за кредитом; 165020,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 1700,00 грн. - заборгованість за пенею.

Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, тоді заборгованість до стягнення становить 136198,66 грн., яка складається з наступного: 3819,58 грн. заборгованість за кредитом; 132379,08 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 27.07.2011 рок по 30.10.2019 року.

Пунктом 1.1.7.12 договору передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

На даний чає відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 року у розмірі 136198,66 грн. станом на 31.01.2020 року; судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним заочним рішенням суду не погодився позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що з вищезазначеним рішенням не згодний, вважає, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Позивач просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 98,99), копія апеляційної скарги позивача відповідачем по справі отримана (а.с. 98). Відзив на апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року справу призначено до розгляду на 01 вересня 2020 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 01.09.2020 року представник позивача - Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 107 - 108).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 01.09.2020 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою Укрпошти про те, що відповідач відмовилася отримати судову повістку (а.с. 105).

Частиною 9 статті 130 ЦПК України передбачено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і доставляє її до суду. Особа, яка відмовилась одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо письмової домовленості сторін про надання відповідачу на підставі Анкети-заяви від 06.07.2011 року кредитних коштів у розмірі та на умовах, встановлених Умовами і правилами надання банківських послуг, а також обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Предметом договору № б/н від 06.07.2011 року було отримання відповідачем зарплатної карти та сберкнижки (депозиту), а не кредитної картки «Універсальна».

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.07.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою виявила бажання оформити на своє ім`я зарплатну карту та сберкнижку (депозит). Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що 06.07.2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду:

- власний розрахунок заборгованості (а.с. 5-8), згідно з яким сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № б/н від 06.07.2011 року станом на 31.01.2020 року складає 170539,89 грн. та складається із: заборгованості за наданим кредитом в сумі 3819,58 грн., загального залишку заборгованості за відсотками в сумі 165020,31 грн., заборгованості по пені в сумі 1700,00 грн.;

- анкету-заяву (а.с. 9);

- витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10);

- та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг без підпису позичальника (а.с. 11-34);

- копію паспорта відповідача ОСОБА_1 .

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Під час розгляду справи позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання до запропонованого Банком договору, є безпідставними, виходячи з наступного.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2011 року, яка підписана ОСОБА_1 .

У зазначеній копії анкети-заяви маються дані про те, що відповідачу оформлено зарплатну карту та сберкнижку (депозит), інших відомостей щодо строку дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, кредитний ліміт, вид кредитної карти та строк дії картки не зазначено. Взагалі надана позивачем копія анкети-заяви, підписана від імені відповідача 06.07.2011 року, не містить жодних відомостей щодо того, що на ім`я ОСОБА_1 було оформлено кредитний договір, містить лише особисті дані відповідача, її підпис та позначку згоди на оформлення зарплатної карти та сберкнижки (депозиту).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих відповідачу сум боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що 27.07.2011 року при зверненні відповідача до відділення Банку їй було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 та встановлено початковий кредитний ліміт, а також разом з Анкетою заявою особисто підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум, згідно з умовами такого договору, не можуть бути задоволені.

Що стосується довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового кредиту, то вказана довідка датована 27.06.2011 року, тобто до підписання анкети-заяви від 06.07.2011 року про надання зарплатної картки та сберкнижки (депозиту) (а.с. 9, 72).

Крім того, в позовній заяві вказано, що відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. 06.07.2011 року; із розрахунку заборгованості вбачається, що сальдо на 06.10.2011 року складає 936 грн. (а.с. 5), а із виписки Банку за період з 01.01.1999 року по 20.06.2020 року по картці ОСОБА_1 станом на 27.07.2011 року кредитний ліміт вказано 1000 грн. (а.с. 74).

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про те, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, є безпідставними, оскільки відповідачем не підписані.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18), постанову Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі № 127/7543/17 є необґрунтованим, оскільки у вказаних постановах інші обставини справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 01 вересня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна