ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/2669/19

провадження № 22-ц/4809/849/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді - Єгорова С.М., Карпенко О. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2019 року (суддя Драний В.В.),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 у квітні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з врахуванням інфляційних втрат в сумі 135 438,86 грн.

В обгрунтування вимоги вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.07.2015 року у справі № 405/30/15-ц його позов до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 84 200 (вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 68 коп., яка утворилася станом на листопад 2014 року, задоволений. За наслідком здійснення примусового виконання, невиплачена сума складає 64669,32 грн., а із врахуванням індексів інфляції, починаючі з 01.11.2014 року борг збільшується на 70769,54 грн.

В уточненій позовній заяві від 17 квітня 2018 року, ОСОБА_1 конкретизував вимогу, визначивши до стягнення заборгованість в сумі 70769,54 грн., яка утворилася внаслідок знецінення стягнутої за судовим рішенням, але невиплаченої боржником 64669,32 грн., спірний період вказав з 01.11.2014 року по 01.03.2019 року і який з сумою боргу складає суму 135 438,86 грн. (а.с.16-17).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 135438,86 грн. - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник за наслідками судового рішення від 28 липня 2015 року, яким з ОСОБА_2 стягнута частина зобов`язання за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, сплаченого ОСОБА_1 . Однак, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2019 року, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що суд погоджуючись про наявність боргу ОСОБА_2 в сумі 84200,68 грн., в подальшому протирічить своїм же висновкам вказавши, що грошове зобов`язання виражене в іноземній валюті. Однак, заборгованість встановлена судовим рішенням у справі № 405/30/15-ц визначена до стягнення в національній валюті, а не в іноземній.

Рух справи в суді апеляційної інстанції, короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Ухвалою від 28 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав, що в ній зазначено.

В обумовлений судом термін позивачем усунуто недоліки апеляційної скарги, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 у відзиві вказує, що судовим рішенням у справі № 405/30/15-ц з неї стягнуто на користь ОСОБА_1 Ѕ частину сплачених за кредитним договором кошти за період з 1 серпня 2012 року по 30 листопада 2014 року, в сумі 84 200, 68 грн. За наслідком ухваленого рішення і виданого виконавчого листа, відкрито виконавче провадження. В подальшому виконавчий лист повернуто через відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення. Підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України немає, так як дана норма регулює та поширюється на грошове зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення судового рішення. Попереднє рішення відбулось за наслідками спору по виконанню кредитного зобов`язання, укладеного з Банком в іноземній валюті. А інфляційним втратам підлягають лише грошові кошти, які виражені в гривні. Більш того, природа виниклих правовідносин по даній справі не регулюється положеннями ст. 625 ЦК, так як між сторонами не існувало грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 надана відповідь на відзив, де акцентована увага на те, що позадоговірне зобов`язання відповідача вирішено, стягнуто борг, який виник за наслідками виконання ним кредитного зобов`язання. Судовим рішенням стягнення виражене в гривні, а не в іноземній валюті. А тому недоречно вказувати про неможливість застосування положень ст. 625 ЦК, заперечувати інфляційні втрати які виникли, у зв`язку з несвоєчасною виплатою стягнутих коштів. За положеннями ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Ухвалою суду від 1 червня 2020 року справу призначено до розгляду. Ухвалою від 23 червня 2020 року продовжено розгляд справи. Позивач в судові засідання 11.06.2020 р. та 23.06.2020 р. не з`явився, судова повістка повернулася з поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», цей період відповідає часу дії Закону №540-IX від 30.03.2020р.

У встановленому процесуальним законом порядку учасників справи повідомлено про дату, час та місце засідання апеляційного суду у даній справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про судовий розгляд (а.с.146). Відповідач ОСОБА_2 в суді заперечувала щодо доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Обставини, які встановлені судом

19 жовтня 2002 року ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, в період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) і для спільного проживання, за кредитним договором № 6138551 від 21 лютого 2008року було отримано банківський кредит в розмірі 30 000 доларів США для придбання жилого будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2013 року за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину будинку. ОСОБА_2 не сплачувала Банку 1/2 частину щомісячних платежів в погашення заборгованості за кредитом та процентами. А відтак судом здійснено висновок, що за період з 01 серпня 2012 року по 30 листопада 2014 року відповідач повинна повернути позивачеві 3 816 доларів США.

Рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 28.07.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 1/2 частину сплачених за кредитним договором №6138551 від 21.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» за період з 01 серпня 2012 року по 30 листопада 2014 року коштів в розмірі 84 200 (вісімдесят чотири тисячі двісті) грн. 68 коп. (а.с.2-6)

Рішення набрало законної сили 26.08.2015 року та 08.09.2015 року виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання. Постановою старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Зінов`євою О.В. від 13.03.2019 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» через відсутність майна, на яке можна звернути стягнення,окрім того, вказано про перебування боржника у відпустці по догляду за дитиною. На виконавчому листі здійснена відмітка державним виконавцем, що залишок боргу становить 64669,32 грн. (а.с.7). Ця сума визначена в позові і не спростовується відповідачем.

Виходячи з залишку боргу, ОСОБА_1 заявляє, що станом на 01.03.2019 року із врахуванням індексу інфляції, починаючи розрахунок з 01.11.2014 року сума залишку боргу збільшується на 70769,54 грн. А загальна сума, яка підлягає стягненню на його користь становить 135 438,86 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний характер нарахування, втрати які зазнає особа, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України, у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати, безпосередньо, з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Рішенням від 28.07.2015 року з ОСОБА_2 стягнута заборгованість на користь позивача в сумі 84200,68 грн. За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Не повернута сума боргу становить 64669,32 грн.

Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Суд першої інстанції, в порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, в тому числі і на підставі судового рішення. Також дійшов помилкового висновку, що грошове зобов`язання між сторонами виникло в іноземній валюті, в той час коли рішенням суду від 28.07.2015 до стягнення визначена сума виражена лише в гривні. В мотивувальній частині суд встановив і вирахував борг у відповідності до долара США, але висновок здійснений без прив`язки до іноземної валюти. Виконання судового рішення здійснюється у гривні.

А відтак, в порушення статей 89, 263-265 ЦПК України, суд не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, належно не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, характеру спірних правовідносин та позовних вимог, що призвело до неправильного висновку.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розрахунок стягнення, період стягнення

Позивач визначив до стягнення залишок боргу по судовому рішенню від 28.07.2015 р. в сумі 64 669,32 грн. (невиконана частина рішення) та 70769,54 грн. (інфляційні втрати), який утворився за період 01.11.2014 року по 01.03.2019 року внаслідок інфляції гривні, загалом сума стягнення 135 438,86 грн.

Колегія суддів апеляційного суду за наслідком розгляду апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України обумовлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, позивач визначив період стягнення інфляційних втрат по 01.03.2019 року, ця дата не підлягає обговорюванню, так як судове рішення до теперішнього часу відповідачем не виконане, а суд розглядає спір в межах звернення. Однак не погоджується з визначеним періодом початку розрахунку, а саме з 01.11.2014 року, по яку попереднім судовим рішенням вирахувана і стягнута заборгованість в сумі 82200,68 грн. Питання наявності заборгованості було спірним, встановлене рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 28.07.2015 року, яке набуло чинності 26.08.2015 року, а тому саме з наступного дня починається відлік невиконання зобов`язання ОСОБА_2 , початок інфляційних втрат на невиплачену суму по рішенню 64669,32 грн., яка документально підтверджується і визнається боржником.

Щодо позовної вимоги про стягнення залишку боргу по попередньому судовому рішенню, то колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 визначив суму інфляційних втрат в сумі 70796,54 грн. додавши її до невиплаченого боргу за судовим рішенням. Разом з тим, не обґрунтував підстави повторного стягнення, за яких умов дана сума підлягає повторному вирішенню і який в наявності спір з приводу 64669,32 грн. Повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить, що судове рішення не підлягає виконанню. Вирішені до стягнення судовим рішенням від 28.07.2015 року кошти підлягають стягненню за наслідком виконання рішення у справі № 405/30/15-ц. Стаття 625 ЦК передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Однак позивач заявляючи вимоги, не врахував, що повторному стягненню вже вирішена судом сума боргу, не підлягає.

Тому, на підставі вищевикладених положень законодавства з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку ст. 625 ЦК підлягає стягненню 30 781 грн. 20 коп. Яка розрахована наступним чином.

Згідно з рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, які викладені у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси за відповідні періоди перемножити між собою.

Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення;<...> ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

При розрахунку інфляційних втрат підлягає врахуванню визначений у встановленому порядку індекс інфляції за даними Державної служби статистики України за період з вересня 2015 року (наступний місяць з дня визначення початку заборгованості) по лютий 2019 року (позивач визначив в позові по березень 2019 року), який складав: вересень 2015 року - 102,3; жовтень 2015 року - 98,7; листопад 2015 року - 102,0; грудень 2015 року - 100,7; січень 2016 року - 100,9; лютий 2016 року - 99,6; березень 2016 року - 101,0; квітень 2016 року - 103,5; травень 2016 року - 100,1; червень 2016 року - 99,8; липень 2016 року - 99, 9; серпень 2016 року - 99,7; вересень 2016 року - 101,8; жовтень 2016 року - 102,8; листопад 2016 року - 101,8; грудень 2016 року - 100,9; січень 2017 року - 101,1; лютий 2017 року - 101,0; березень 2017 року - 101,8; квітень 2017 року - 100,9; травень 2017 року - 101,3; червень 2017 року - 101,6; липень 2017 року - 100,2; серпень 2017 року - 99,9; вересень 2017 року - 102,0; жовтень 2017 року - 101,2; листопад 2017 року - 100,9; грудень 2017 року - 101,0; січень 2018 року - 101,5; лютий 2018 року - 100,9; березень 2018 року - 101,1; квітень 2018 року - 100,8; травень 2018 року - 100,0; червень 2018 року - 100,0; липень 2018 року - 99,3; серпень 2018 року - 100,0; вересень 2018 року - 101,9; жовтень 2018 року - 101,7; листопад 2018 року - 101,4; грудень 2018 року - 100,8; січень 2019 року - 101,0; лютий 2019 року - 100,5.

Отже,сукупний індекс інфляції за період з 26 серпня 2015 року по 01 березня 2019 року складає - 1, х 1, х 1, х 1, х 1.01505 =

=1, . Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: (64669 грн. 32 коп.

х1, ) = 95450 грн. 52 коп. Індекс інфляції за період прострочення становить: (95450 грн. 52 коп. - 64669 грн. 32 коп.) = 30781 грн. 20 коп.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаютьс,я як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5 ст. 263 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В порядку ст. 382 ЦПК здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2019 рокускасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 57 336,52 грн. інфляційних втрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 573,31 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 859,97 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 серпня 2020 р.

Головуючий суддя Л.М. Дьомич

Судді С.М. Єгорова

О. Л. Карпенко