Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Єфремової М.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позивач посилається на те, що 18.10.2014 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 527.

Від шлюбу в подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що відносини у сімї не склалися через неспівпадіння поглядів на життя та несумісність характерів, що призвело до сімейних сварок. Відтак подружжя визначилось, що продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а збереження шлюбу неможливе.

Вказує, що донька після розірвання шлюбу залишається проживати за постійним місцем проживання матері, спору сприводу визначення її місця проживання у сторін немає.

Окрім того позивач вказує на те, що розірвання шлюбу не впливає на обов`язок батька брати участь в утриманні їх спільної дитини.

Також зазначає у позові, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою № 2112 від 07.07.2020 року, відтак позивач вважає, що буде відповідати вимогам закону та справедливості, якщо стягати аліменти в частці від його доходу.

На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 16.07.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак подав до суду заяву про повне визнання позову.

Відтак суд вважає за можливе розглянути позов без участі сторін на підставі наданих сторонами письмових доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.10.2014 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 527, що підтверджується доданим до справи свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу в подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя.

За наведених обставин позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, а сім`я фактично розпалася.

Як вбачається з матеріалів справи стороною відповідача також подано заяву про визнання позову.

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов.

Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знаходить.

Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати.

Позовних вимог щодо поділу спільного майна чи визначення місця проживання дитини сторін не заявлено.
Разом зі змісту позову вбачається, що після розірвання шлюбу залишається проживати за постійним місцем проживання матері, спору сприводу визначення її місця проживання у сторін немає.

Окрім того позивач вказує на те, що розірвання шлюбу не впливає на обов`язок батька брати участь в утриманні їх спільної дитини.

З наданих позивачем письмових доказів, а саме довідки № 2112 від 07.07.2020 року вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований та проходить військову службу в Ужгородському об`єднаному міському військовому комісаріаті та отримує заробітну плату.

Відтак позивач вважає, що буде відповідати вимогам закону та справедливості, якщо стягати аліменти в частці від його доходу, а саме у розмірі ј частки з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Сторона відповідача визнала дану вимогу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
При визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи вищезазначені норми закону, приймає до уваги фактичні обставини справи те, що відповідачем не надано доказів щодо аліментних стягнень за іншими виконавчими листами, такий визнав позовні вимоги в повному обсязі, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, позивач, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 18.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 527 розірвати.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.07.2020 року.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.
Згідно вимог ч.1 ст.354ЦПК України у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: Бедьо В.І.