Провадження № 2/317/229/2020
Справа № 317/3657/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві про знаття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, та просить зняти арешт з земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1440, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 . Після смерті батька залишилось нерухоме майно, а саме: садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер :02:001:1440, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 сільська рада АДРЕСА_1 .

28.08.2019 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової Марини Володимирівни з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно.

24.09.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2019 року у зв`язку з тим що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майна було виявлено арешт. Вказані обставини підтверджуються копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2019 р. вих. № 606/02-31.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2019 року земельна ділянка кадастровий номер :02:001:1440, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 сільська АДРЕСА_1 знаходиться під арештом номер запису про обтяження: 2368223.

Також у вказаній постанові нотаріуса зазначається, що на підставі її запитів було виявлено, що постанова про арешт майна винесена Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві.

З огляду на вищенаведені обставини. ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 звернулась з письмовим запитом до Виконавчої Служби про надання інформації стосовно накладеного арешту на майно.

11.09.2019 року Виконавча Служба надала ОСОБА_2 лист № д/10 від 11.09.2019 у якому зазначено наступне:

«У Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у 2004 році перебувало виконавче провадження № 116/10.

Перевіркою системи АСВП виконавче провадження було закінчено та знищено у зв`язку з закінченням трьохрічного терміну зберігання.

Однозначно ідентифікувати арешт накладений постановою № 116/10 від 09.11.2003 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві - не є можливим.

Позивач вважає, що державний виконавець після закінчення виконавчого провадження не припинив чинність арешту майна тим самим порушив право позивача ОСОБА_2 на отримання у власність спадкового майна.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце позивач ОСОБА_2 до суду не з`явилась.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні 21.01.2020 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 766578, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки :02:001:1440, що розташована за адресою садівниче АДРЕСА_1 ділянка АДРЕСА_1 , Степненська сільська рада, Запорізький район, Запорізька область.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.09.2012 р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Деменко С.Л., відповідно до постанови 116/10 виданої 09.11.2003 р. Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі, було зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_3 .

Згідно відповіді Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № д/10 від 11.09.2019 р., у зазначеному відділі державної виконавчої служби дійсно перебувало провадження № 116/10 від 09.11.2003 р., проте було знищено у зв`язку з закінченням трирічного терміну зберігання. Однозначно ідентифікувати арешт накладений постановою № 116/10 від 09.11.2003 є неможливим.

Постановою № 341/02-31 від 24.09.2019 р. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова М.В. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби) припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Стосовно вимоги позивача щодо Виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 2368223 про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження, суд відмовляє у задоволені зазначеної вимоги, оскільки виключення таких відомостей не відноситься до компетенції суду.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 81, 137, ЦПК України, нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004 "Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004" 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві про знаття арешту з майна задовольнити частково.

Зняти арешт з земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1440, яка

знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 сільська рада

АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 2368223),

який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського

районного управління юстиції м. Києва №116/10 від 09. 11.2003 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Запорізькому апеляційному суду через Запорізький районний Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Громова