Справа № 149/3179/18
Провадження № 22-ц/801/396/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 рокуСправа № 149/3179/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л. М., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Барського район-ного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року, ухвалене у приміщен-ні суду в м. Бар Вінницької області за головування судді Хитрука В. М.,

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Хмільницький міськрайон-ний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кре-дитної заборгованості у розмірі 48 038,68 гривень, посилаючись на наступні об-ставини. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію за-боргованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді вста-новленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 054,97 гривні зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму за-лишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здій-снюватися шляхом надання відповідачем банку з «1» по «25» число кожного мі-сяця грошових коштів ( щомісячного платежу ) в сумі 753,35 гривні. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умо-вами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами Бан-ку складають між ним і банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору його сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, тобто укладений правочин є договором приєд-нання. Банк свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обся-зі, однак позичальник своєчасно не надавав банку кошти для погашення забор-гованості за кредитом, відсотками, іншими витратами за умовами договору, по-рушивши таким чином власні зобов`язання. Станом на 03 липня 2018 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 48 038,68 гривень, що скла-дається з: 14 375,77 гривень заборгованості за кредитом, 9 654,62 гривні - за-боргованість по процентах за користування кредитними коштами, 23 801,26 гривня - заборгованість за пенею та комісією, 207,03 гривень - штраф згідно підпункту 2.2 Генеральної угоди. Вказану заборгованість банк просив суд стяг-нути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 ( а. с. 2-4 ).

Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2018 року матеріали позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості передані на розгляд Барсь-кому районному суду Вінницької області, оскільки з довідки Сектору ведення реєстру територіальної громади Жданівської сільської ради Хмільницького ра-йону Вінницької області від 05 грудня 2018 року № 109 убачається факт зняття відповідача з реєстрації в с. Жданівка Хмільницького району та його вибуття в с. Пляцина Барського району Вінницької області ( а. с. 46 ).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі за спливом строку по-зовної давності ( а. с. 88-92 ).

Не погоджуючись з ухваленим 20 листопада 2019 року рішенням суду пер-шої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «При-ватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасу-вати вказане судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі. Скаржниця вважає оскаржуване рішення суду незакон-ним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення, невідповідності висновків суду обставинам справи ( а. с. 106-109 ).

Ухвалою апеляційного суду від 14 січня 2020 року клопотання скаржниці щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року задо-волене, вказаний строк поновлений ( а. с. 119 ).

Відповідач ОСОБА_1 завчасно отримаву ухвалу суду від 14 січня 2020 року про відкриття апеляційного провадження у справі, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення пошто-вого відправлення, однак правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не скористався, в судове засідання 12 лютого 2020 року він не з`явився з невідомих причин, будь-яких заяв про відкладення розгляду спра-ви від нього не надходило. Про місце, день та час розгляду справи відповідач повідомлений завчасно 03 лютого 2020 року в установленому порядку, про що свідчить наявний у матеріалах справи трекінг. Згідно норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження у відсутності боржника ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника по-зивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помилко-вим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі пра-вовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішен-ня про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про рес-труктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання про-дукту кредитних карт від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримав кре-дит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 054,97 гривні зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвер-див свою згоду про те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами Банку скла-дають між ним і банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору його сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, тобто укладений правочин є договором приєднання. Банк свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, од-нак позичальник своєчасно не надавав банку кошти для погашення заборгова-ності, через що станом на 03 липня 2018 року у нього утворилася заборгова-ність в сумі 48 038,68 гривень, що складається з: 14 375,77 гривень заборгова-ності за кредитом, 9 654,62 гривні - заборгованість по процентах за користу-вання кредитними коштами, 23 801,26 гривня - заборгованість за пенею та комі-сією, 207,03 гривень - штраф згідно підпункту 2.2 Генеральної угоди.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит частинами, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника повернути весь борг час-тинами та встановлена відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже й початок перебігу по-зовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту пору-шення строку його погашення, невиконання позичальником кожного із зобов-язань. Не помилившись у визначенні відповідальності ОСОБА_1 за не-виконання умов дійсного правочину, суд, пославшись на подання ним клопо-тання про застосування строку позовної давності та здійснення останнього пла-тежу на погашення кредиту 23 липня 2015 року, підкреслив, що позивач не ви-користав своє право на дострокову вимогу повернення боржником заборгова-них коштів, не надіслав вимогу ОСОБА_1 про дострокове повернення усієї суми кредиту та пов`язаних з ним платежів, не клопотав про поновлення строку позовної давності, через що у позові належить відмовити у повному об-сязі.

Висновок суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог бан-ку у повному обсязі є неправильним, суперечним нормам процесуального пра-ва, що регулюють таке питання.

Суд першої інстанції залишив поза увагою ті норми права, що визначають право кожної сторони на вчинення чи невчинення нею певних процесуальних дій і покладення саме на кожну із сторін ризику настання відповідних наслідків ( частина четверта статті 12 ЦПК України ). У даному випадку якщо відносно певних чергових платежів строк позовної давності дійсно закінчився, то наступ-ні чергові платежі, які відповідач зобов`язаний сплатити у межах трирічного за-гального строку позовної давності за відліком від дати звернення стягувача до суду, а це 28 листопада 2018 року, підлягають безумовному стягненню на ко-ристь позичальника в особі позивача у справі. Станом на 30 листопада 2015 ро-ку заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту становила 7 960,45 гри-вень ( 14 375,77 гривень - 6 415,32 гривень ( залишок простроченої заборгова-ності за наданим кредитом ) = 7 960,45 гривень ). На вказану дату 30 листопада 2015 року заборгованість відповідача по відсотках за користування кредитом склала 6 663,17 гривні ( 9 654,62 гривні - 2 991,45 гривня = 6 663,17 гривні ). За-значені суми на часткове задоволення позовних вимог підлягають безумовному стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскаржуючи судове рішення від 20 листопада 2019 року, представник банку Крилова О. Л. підкреслює, що суд першої інстанції у порушення норм статей 263-264 ЦПК України належним чином не перевірив доводів, які мають значен-ня для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань сплив 31 жовтня 2016 року, даний позов заявле-ний в суд 28 листопада 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Скаржниця наголошує, що за договором, який визначає щомісячні платежі у погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг по-зовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному об-сязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки ( стаття 261 ЦК України ), а не закінчення строку дії договору чи несплати чергового платежу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду Укра-їни, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2014цс16.

Представник банку посилається також на зазначення Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 743/150/17 ( провадження № 61-8135св 18 ), що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу по-зовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на по-гашення кредитної заборгованості є помилковим.

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її задоволення у певній частині. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановленого для вирі-шення питання, що має місце, допущено однобічність, неповноту судового роз-гляду, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов дого-вору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що при укладенні 20 жовт-ня 2014 року договору сторони у справі керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого вста-новлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який мо-же бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонова-ного договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови дого-вору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання бан-ківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, ви-кладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, згідно яких обслугову-ється ОСОБА_1 .

Предметом спору у цій цивільній справі є стягнення банком з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визнача-ється право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесу-ального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасни-ків цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторо-ни чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК Укра-їни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними дока-зами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати ви-могам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін-ша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а по-зичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, як-що інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного дого-вору.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших ак-тів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Части-ною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиня-ється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене догово-ром або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються дого-вором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визнача-ється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути по-зикодавцеві позику ( грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родо-вими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені до-говором.

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення 23 801,26 гривні заборгованості за пенею та комісією, 207,03 гривень штрафу необхідно відмовити. Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки ( штрафу, пені ), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кре-диторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зо-бов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоє-часного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення вико-нання. Банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Бан-ківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконан-ня постійних доручень, пряме дебатування. Банківська комісія представляє со-бою винагороду за здійснення банком банківських операцій.

Отже нарахування заборгованості у сукупності за пенею та комісією, визна-чення умовами договору штрафу у твердій грошовій сумі суперечить нормам чинного законодавства, матеріального права, тому у вигляді, визначеному до стягнення у позовній заяві, задоволенню не підлягають.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кре-дитної заборгованості скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задо-вольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_2 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 03 липня 2018 року за Генеральною угодою про рес-труктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання про-дукту кредитних карт від 20 жовтня 2014 року у розмірі 14 623,62 гривень, що складаються з: 7 960,45 гривень ( сім тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 45 коп.) заборгованості з непогашеного тіла кредиту, 6 663,17 гривні ( шість тисяч шістсот шістдесят три гривні 17 коп. ) заборгованості з процентів за користу-вання кредитними коштами, а також 536,35 гривень ( п`ятсот тридцять шість гривень 35 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 804,53 гривні ( вісімсот чотири гривні 53 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інс-танції.

У решті позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота