ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1220/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1610/19 Категорія: 314000000 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до неї із проханням надати виконавчій службі заяву про те, що він сплатив їй борг по аліментах в сумі 47205, 25 грн, щоб він мав можливість виїхати закордон.

На підтвердження вказаної домовленості відповідач надав нотаріально посвідчену заяву про зобов`язання сплати позивачу заборгованість у вказаній сумі до 05.09.2019 року.

Однак зобов`язання згідно усного договору та вказані в борговій розписці строки відповідач не виконав.

Вказує, що у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання із відповідача також підлягають стягненню інфляційній втрати, які передбачені статтею 625 ЦК України.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 52080, 44 грн та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768, 40 грн.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що незважаючи на посилання в позовній заяві, як на правову підставу поданого позову на статтю 526 ЦК України, суд врахував, що про факт передачі коштів у вищевказаній заяві не йдеться, а тому дана заява не відповідає критеріям, що давали б змогу визначити її як договір позики. Оскільки відповідач не може вважатися таким, що порушив свої зобов`язання, щодо повернення суми позики, а тому і вимоги про стягнення з нього інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Судом вказано, що у сторін відсутній спір щодо розміру заборгованості за аліментами, а тому така заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», що узгоджується із правовим висновком ВП ВС викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в наданій до суду нотаріально посвідченій заяві міститься зобов`язання відповідача про повернення боргу (невиплачені аліменти) в сумі 47205, 25 грн, яке останній не виконав. Вказане також визнано самим відповідачем під час розгляду справи у суді.

Вважає посилання суду на спір щодо розміру заборгованості аліментів та на норми Закону України «Про виконавче провадження» недоречними, оскільки нею не змінювався предмет спору, який полягає у стягненні боргу із відповідача за нотаріально посвідченою заявою.

Своїм правом на подання відзиву ОСОБА_2 не скористався.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до заяви про сплату заборгованості, посвідченої приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу Білоусом В.П. та зареєстрованої у реєстрі за №1169, ОСОБА_2 даною заявою стверджував, що сплатить до 05.09.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість в сумі 47205, 25 грн (а.с. 5).

Вказане зобов`язання відповідачем у визначений строк не виконано, що ним не заперечувалось при розгляді справи у суді першої інстанції.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до положень статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів вважає помилковими твердження суду першої інстанції про те, що сторонами договору позики не укладено, а тому відсутні підстави для стягнення боргу. Судом не враховано, що позивачем не заявлено вимог про стягнення коштів саме по договору позики, а також не враховано принцип свободи договору, який передбачає вільне погодження сторонами умов договору, включаючи зобов`язання кожного з них.

Оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання по сплаті 47205, 25 грн у строк до 05.09.2019 року та їх не виконав, що ним не заперечується, наявні обґрунтовані підстави для стягнення вказаного боргу на корись позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що судом було постановлено ухвалу від 28 квітня 2020 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, якою відмовлено у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в частині стягнення коштів в сумі 47205, 25 грн у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та продовжено судовий розгляд. В обґрунтування прийнятого судового рішення судом зазначено, що задоволення позову у даній справі призведе до необхідності у видачі виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження по стягненню з відповідача на користь позивача аліментів, які водночас, підлягають стягненню з відповідача на підставі виконавчих листів, виданих Шполянським районним судом 25.12.2014 року та 27.12.2017 року, що у свою чергу призведе до подвійного стягнення.

Такі висновки суду викладені у даній ухвалі та у рішенні суду колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи та заявленим вимогам позивача, оскільки даний спір не стосується стягнення заборгованості по аліментам або визначення розміру заборгованості по аліментам, а стосується боргу відповідача, який підтверджується нотаріально засвідченою заявою від 05.09.2018 року.

Отже, у зв`язку із наявністю невиконаного боргового зобов`язання ОСОБА_2 , з нього підлягають до стягнення на користь позивача кошти у сумі 47205, 25 грн.

Щодо відповідальності відповідача за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена статтею 625 ЦК України, то колегія суддів доходить наступного висновку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В тексті позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що крім суми суму боргу вона просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок здійснений позивачем не погоджується із періодом за який ОСОБА_1 просить стягнути інфляційні втрати, та 3 % річних, оскільки прострочення боргу відповідачем почалося з 06.09.2019 року (строк до якого відповідач повинен був погасити заборгованість), а тому інфляційні втрати за час прострочення становлять 711, 05 грн., 3 % річних за вказаний період складає 354 гривні 04 копійки.

Отже колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, та підлягають стягненню з відповідача на її користь борг в розмірі 47205, 25 грн, інфляційній втрати в розмірі 711, 05 грн, та 3 % річних в сумі 354 гривні 04 копійки, а всього 48270, 34 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у зазначеній апеляційним судом вище частині.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які складають 92, 68%.

За таких обставин, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1775,75 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 47205, 25 грн, інфляційні втрати у розмірі 711, 05 грн., 3 % річних в сумі 354 гривні 04 копійки, а всього стягнути 48 270 гривень 34 копійки.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1775, 75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді