КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2279/20
Провадження № 2/552/875/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю представника позивача адвоката Яресько Н.В., представника відповідача адвоката Сириці Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , та до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Полтавська міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

25.05.2020 позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до ОСОБА_2 , та до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у належній йому на праві спільної часткової власності 3/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 Посилався на те, що йому належитьна праві спільної часткової власності 3/5 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2014, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. У вказаному будинку зареєстровані він, його дружина ОСОБА_4 , його син ОСОБА_2 та його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В будинку проживає він та його дружина ОСОБА_4 , вони разом сплачують всі комунальні послуги по утриманню будинку. Відповідач та його син жодного дня не проживали в спірному будинку, відповідач має інше житло і разом із сім`єю мешкає в АДРЕСА_2 . Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку. У зв"язку з тим, що мінився порядок надання державної допомоги у вигляді субсидії, зараз враховується дохід всіх зареєстрований осіб, на даний час йому відмовлено у наданні державної субсидії. Він не працює за станом здоров`я, дружина отримує невелику заробітну плату, тому вони не мають змоги утримувати будинок де зареєстрований відповідач та його син ОСОБА_3 , який не надає матеріальної допомоги на сплату комунальних послуг. Просив, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим будинком , що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 26.05.2020 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився.

Представник позивача, адвокат Яресько Н.В., позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому посилався на те, що позовні вимоги не визнає, зазначав, що його батько ОСОБА_1 у березні 2014 року придбав будинок. При купівлі даного будинку була домовленість з батько , що він буде зареєстрований та проживати у будинку.. Однак батько почав мешкати в будинку зі своєю теперішньою дружиною, тому він не мав змоги там проживати. Батько не звертався до нього з вимогою про сплату комунальних послуг за нього та його сина. Зазначав, що його не проживання у будинку пов"язане з тим, що у нього немає можливості проживати у будинку разом з батьком та його дружиною.

Представник відповідача, адвокат Сириця Т.І., з позовною заявою не погодилась, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, Полтавської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою ( а.с.85).

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування ВК Київської районної у м. Полтаві ради Пеляк В.В., в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити та захистити майнові права малолітньої особи.

Будь-яких інших клопотань учасники справи суду не подавали.

Заслухавши представника позивача адвоката Яресько Н.В., представника відповідача адвоката Сирицю Т.І., свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.03.2014, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.6-8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується копією домової книги ( а.с.14-15).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

На позивача покладається обов"язок надати докази, які підтверджують факт непроживання відповідача у спірному будинку, а також неповажність причин його відсутності понад установлені строки.

У житловому будинку за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з дня придбання позивачем будинку та з часу його реєстрації, тобто з 2014 року, що підтверджується актами про не проживання від 15.02.2020, 24.04.2020, 15.05.2020 ( а.с.17-19) , а також показаннями, наданими в судовому засіданні, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зазначили, що відповідач ОСОБА_2 жодного дня не проживав зі своїм малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному будинку.

Окрім того факт свого непроживання у будинку підтвердив відповідач по справі у відзиві на позов, а також вказана обставина не заперечувалась представником відповідача.

У відзиві на позов відповідач посилався на те, що він не має можливості проживати з батьком, оскільки у будинку проживає дружина батька. Також відповідач зазначає, що він жодного дня не проживав з батьком у спірному житловому приміщенні, а сам факт його реєстраціїу будинку не свідчить про те, що відповідач користувався спірною житловою площею у будинку та проживав у будинку.

Відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що позивач чинив йому перешкоди для проживання у будинку, а навпаки у відзиві на позов зазначає про їх відсутність, та посилається на тре, що не мав і немає наміру звертатись до суду із позовом про усунення йому перешкод на проживання у будинку.

Та обставина, що батько не звертався до нього з позовом про стягнення витрат на оплату комунальних послуг, та те, що батько має свою сім"ю, з якою проживає у спірному будинку, не є належним доказом того, що відповідачеві чинились будь-які перешкоди на проживання у будинку.

Отже жодного доказу того, що не проживання у будинку пов"язане з поважними причинами відповідач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 15.04.2014, що підтверджується копією домової книги, але жодного дня у спірному будинку не проживав без поважних причин.

Враховуючи викладене, слід дійти до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Що стосується позовних вимог про визнання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Суду не надано жодного доказу, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог до ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 на правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачем, є відсутність або непроживання відповідачів без поважних причин понад один рік в житловому будинку, співвласником (3/5 частки), якої є позивач (дід малолітньої дитини).

Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновків про те, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт його непроживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування житлом.

Ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 при пред`явлені позову сплачений судовий збір у розмірі 840.80 грн.

Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 420.40 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слачений судовий збір у розмірі 420.40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено.

Третя особа: Полтавська міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради, місцезнаходження: м. Полтава, вул.. Соборності, 36.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, місцезнаходження: м. Полтава, Маршала Бірюзова, 1/2 , ідентифікаційний код 05384703.

Суддя Л.М. Васильєва

повний текст рішення виготовлений 24.09.2020

Суддя Л.М. Васильєва