ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1609/19
Провадження № 22-ц/4820/1518/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №677/1609/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року (суддя Вознюк Р.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 22 березня 2016 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт був збільшений відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 10 липня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 37241,72 грн, у тому числі: 13332,23 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8781,19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12128,69 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 750,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1749,61 грн - штраф (процентна складова).

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2020 року в позові відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що укладений договір є договором приєднання, а тому не вимагає підпису позичальника під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується факт його поінформованості про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Отримання кредитних коштів підтверджується випискою по картковому рахунку. Вважає, що правових підстав для відмови в позові не було. За умови незгоди з розрахунком заборгованості суд повинен був навести в рішенні свій розрахунок.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При відмові в позові суд виходив з недоведеності факту укладення кредитного договору.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Встановлено, що 22 березня 2016 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач видав відповідачеві кредитну картку з терміном дії по вересень 2020 року. В подальшому кредитний ліміт був збільшений до 15000 грн і ОСОБА_1 використовував кредитні кошти, вносив платежі в погашення кредиту.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: анкетою-заявою від 22 березня 2016 року (а.с.7), довідками Банку щодо встановлення кредитного ліміту, видачі кредитної карки (а.с.39, 40), випискою по картковому рахунку (а.с.41-45).

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту укладення між сторонами договору про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит.

Тому, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про доведеність факту укладення договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Разом з тим, правильним і таким, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписані ним.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до матеріалів справи витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки за невиконання зобов`язань та саме в зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів і неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, надані Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, пені та штрафу. За його розрахунком станом на 10 липня 2019 року за договором виникла заборгованість у розмірі 37241,72 грн, у тому числі: 13332,23 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8781,19 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12128,69 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 750,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1749,61 грн - штраф (процентна складова).

Із наданих позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5-6), виписки по картковому рахунку (а.с. 41-45) вбачається, що за договором погашено кредит у сумі 20300,29 грн, прострочений кредит - 6962,65 грн, пеню - 750,45 грн. За рахунок кредиту погашені проценти в сумі 14084,36 грн і заборгованість за процентами відсутня. Витрати клієнтом кредитних коштів складають 35292 грн, внесено клієнтом на погашення заборгованості 28013,39 грн.

Оскільки судом встановлено, що сторонами не були погоджені умови договору щодо відповідальності за невиконання зобов`язань за договором у виді сплати неустойки (пені, штрафу), правових підстав для задоволення позову про стягнення пені та штрафу немає.

З урахуванням наведеним вище норм права у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Вимоги про стягнення неустойки в розмірах, встановлених актами

законодавства, позивач не пред`явив.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Банк не надав достатніх доказів того, що в ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом. Погашення не передбачених договором процентів на суму 14084,36 грн за рахунок кредиту фактично призвело до збільшення заборгованості за кредитом на цю суму. Наявні в матеріалах справи документи підтверджують використання відповідачем кредитних коштів на суму 35292 грн, і погашення за договором на загальну суму 42097,75 грн (внесені клієнтом платежі 28013,39 грн + списані Банком за рахунок кредиту проценти за період з лютого 2018 року по квітень 2019 року).

Отже, у зв`язку з недоведеністю факту наявності заборгованості позовні вимоги про стягнення кредиту задоволенню не підлягають.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, рішення суду першої необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки, зміні підлягає лише мотивувальна частина судового рішення, підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова