Справа № 296/9878/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката ДубкаС.М.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року у справі №296/9894/18 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі з 6000,00 грн. до 2100 грн. починаючи з моменту прийняття рішення, щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року було присуджено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, а також на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Вказав, що на даний час знаходиться на заробітках в Російській Федерації та його дохід становить близько 7202,00 грн., тобто дохід став меншим ніж був на час ухвалення рішення суду. Крім того зазначив, що у своїй власності рухомого чи не рухомого майна немає, а проживає з двоюрідною бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є інвалідом 2-ої групи, оплачує комунальні послуги та допомагає їй. Таким чином, у зв`язку з погіршенням матеріального становища йому тяжко матеріально виплачувати аліменти на утримання сина у визначеному рішенням суду розмірі, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 15.10.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.75).

22.10.2019 на виконання ухвали суду від 15.10.2019 позивач подав до суду нову позовну заяву з усуненими недоліками (а.с.78-81).

Ухвалою суду від 11.11.2019 відкрито провадження у вищевказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі (а.с.87).

Відповідачем по справі подано до суду відзив на позову заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що відповідач визнала позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів до 4200,00 грн., щомісячно з подальшою індексацією грошової суми відповідно до Закону, до повноліття дитини. Також вказала, що її заробітна плата становить 6000,00 грн., що є недостатнім для належного утримання дитини та їхньої сім`ї, адже вказаних коштів вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Крім того зазначила, що вона оплачує дитячий садок, гуртки, навчальні посібники та інші розвиваючі ігри, на що необхідні витрачати додаткові кошти, які надходять від позивача (а.с.111-112).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечила щодо стягнення з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 4200,00 грн. Також вказала про відсутність доказів перебування на утриманні позивача бабусі та погіршення матеріального становища позивача, крім того послалась на значний розмір його неофіційного доходу.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено, позивач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідач ОСОБА_1 є його матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.17).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Зокрема, вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 03.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. з урахуванням індексації, щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, починаючи з 03.10.2018 року (а.с.94-96).

Частиною четвертою ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, позивач стверджує, що з моменту прийняття рішення суду від 22.11.18 у справі №296/9894/18 (а.с. 27, 28) його матеріальне становище значно погіршилося, крім того, на його утриманні перебуває двоюрідна бабуся.

Позивач вказує, що згідно довідки про доходи від 20 серпня 2019 року, він працює перукарем в ТОВ «Чоп-Чоп Москва» з 20 серпня 2019 року по теперішній час. Середньомісячна заробітна плата складає «19000 (дев`ятнадцять тисяч) рублей» (а.с.19).

Однак, з наявних в матеріалах справи копій трудових договорів від 22.03.18 та від 20.08.19 вбачається, що позивач працює перукарем в ТОВ «Чоп-Чоп Москва» з 22 березня 2018 року, при цьому в пункті 4.1. обох договорів вказується однаковий розмір заробітної плати - «19000 (дев`ятнадцять тисяч) рублей» (а.с. 19-28).

Отже, з наведеного слід зробити висновок, що з моменту прийняття рішення суду від 22.11.18 місце роботи позивача та розмір доходу не змінилися, а тому не можна стверджувати про погіршення матеріального становища позивача.

При цьому, позивач стверджує, що на його утриманні перебуває двоюрідна бабуся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є інвалідом 2-ої групи, і що позивач оплачує комунальні послуги та допомагає їй матеріально.

В підтвердження цих обставин позивачем надано копії паспорта ОСОБА_4 з реєстрацією місця проживання АДРЕСА_1 , а також бланки сповіщення від 25.10.18, від 28.11.18 та від 05.03.19 про прибуття іноземного громадянина в місце прибуття, в яких вказується, що позивач прибув на проживання за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.36-42).

Разом з тим, в трудовому договорі від 20.08.19 (в більш пізніше датованому документі) зареєстрованим місцем проживання позивача вказується АДРЕСА_2 (а.с. 28).

Крім того, будь-яких доказів сплати комунальних послуг, а також матеріальних виплат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем не надано.

Отже позивачем не доведено погіршення його матеріального становища, зміни сімейного стану, або стану здоров`я.

Слід також зазначити, що обставини, на які посилається відповідач уже існували на момент прийняття рішення про стягнення аліментів, при цьому позивач визнав позовні вимоги.

Крім того, у своїй заяві від 01.08.2019 року ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 добросовісно і вчасно сплачував аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно з 03.10.2018. Заборгованості по сплаті аліментів у нього немає, претензій матеріального порядку до ОСОБА_2 вона не має (а.с.18).

Разом з тим, враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги частково та не заперечила щодо зменшення щомісячних виплат з 6000,00 грн. до 4200,00грн., а також недоведеність відповідачем обставин наявності у відповідача неофіційного доходу, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів з 6000,00 грн. до 4200,00 грн. на утримання дитини, а саме сина ОСОБА_3 , що на думку суду, є розумним, відповідає нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав малолітньої дитини та прав платника аліментів.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Згідно частини 2 статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Разом з тим, суд вважає, що попередній виконавчий лист по справі слід відкликати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 263-265, 275, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з призначеного розміру 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. з урахуванням індексації, до 4200грн. (чотирьох тисяч двісті) грн. 00 коп. з урахуванням індексації.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Й. Адамович