Справа № 544/21/20
Номер рядка звіту 65
13 лютого 2020 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Нагорної Н.В.,
секретаря - Киричевської В.М.,
учасників справи:
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі, окрім нього, зареєстровані, але не проживають з 2012 року його сестра ОСОБА_3 , племінник ОСОБА_5 , чоловік сестри ОСОБА_4 . Відповідачі житло залишили добровільно, їх речей у квартирі немає. Для проживання в квартирі перешкоди їм не створювалися, однак намірів проживання в ній відповідачі не виявили. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі порушує його право на володіння та користування належною йому власністю, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів не надходило.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення.
Судом в порядку ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в судовому засіданні повідомили, що позивача знають багато років і неодноразово бували в нього вдома, але жодного разу там не бачили відповідачів.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2018 року ОСОБА_1 належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №136838455 від 06 вересня 2018 року вказана квартира зареєстрована в цілому за ОСОБА_1 за номером запису про право власності 27801258 (а.с.8).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до показів свідків встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за місцем реєстрації не проживають.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За правилами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Таким чином, оскільки відповідачі, які є колишніми членами сім`ї власника будинку, понад один рік не проживають у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, жодних домовленостей про збереження за ними права на проживання понад встановлені законом строки сторони не мали, їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів також підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80грн.на користь держави, тобто по 280, 30грн. з кожного.
Керуючись ст. 6-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-281, 352 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, тобто по 280 (двісті вісімдесят) гривень 30 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 17.02.2020.
Суддя Н.В.Нагорна