Пров. № 2/409/653/20
Справа №409/1570/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2020 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді: Третяка О.Г.
за участю секретаря: Бушлі О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа - Луганський обласний центр зайнятості, про розірвання трудового договору, -
04.09.2020 року до судді надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа - Луганський обласний центр зайнятості, про розірвання трудового договору. Позивачем вказано, що 28.05.2014 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір, який на даний час не розірвано. У зв`язку з цим позивача не можуть зарахувати до штату за основним місцем роботи. Розірвати договір самостійно неможливо, оскільки відповідач знаходиться на тимчасово непідконтрольній території.
Позивач у судове засідання не з`явився.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі.
25.09.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівників у певних умовах.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
У статі 232 КЗпП України визначено, які трудові спори безпосередньо розглядаються в судах, як правило, це спори про звільнення, і спори про відмови у прийнятті на роботі.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Згідно розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Луганськ знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюються на даний час свої повноваження, в тому числі і поштові служби.
На підставі викладеного, керуючись ст. 21, 23, 24, 38, 231, 232 КЗпП України, ст.ст.15,16, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,280-282, 293 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня його отримання.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Білокуракинського районного суду
Луганської області Третяк О.Г.