КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9596/2020
Справа 756/9552/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Яценко Н.О. в м. Київ 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання поруки припиненою. Позов мотивовано тим, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 068-2008-1749, згідно якого банк надав йому кредит в розмірі 190000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 10 травня 2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 % річних, а за простроченим кредитом - 37,35 % річних. В подальшому до кредитного договору було укладено додаткову угоду від 18 серпня 2014 року, якою кредитний договір було викладено в новій редакції.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 18 серпня 2014 року було укладено договір поруки б/н, за умовами якого позивач зобов`язалася нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином на виконував, не повертав кредит та не сплачував щомісячні проценти за користування кредитом, тому банк реалізував своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а саме вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Так, 23 серпня 2017 року банк надіслав позичальнику та поручителю вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 212098,27 доларів США, у випадку невиконання такої вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін погашення кредиту таким, що настав, достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку. Вимогу банку було фактично отримано 11 вересня 2017 року та прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була.

Таким чином, з 12 листопада 2017 року строк погашення основного зобов`язання вважається таким, що настав, протягом 6 місяців з встановленої банком дати виконання основного зобов`язання банк не пред`явив вимоги до поручителя, а отже порука припинилася. Не дивлячись на це, ПАТ «Універсал Банк» продовжує вимагати від поручителя повернення кредиту, тому позивач вважає, що належним способом захисту його прав є визнання рішенням суду поруки припиненою.

На підставі вищевикладеного просила визнати припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки б/н від 18 серпня 2014 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки б/н від 18 серпня 2014 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач АТ «Універсал Банк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до п. 4.2 договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Окремо поручитель та банк в договорів поруки (п. 4.2) погодили і умови припинення договору поруки в розрізі вимог ст. 559 ЦК України.

Вказував, що судом першої інстанції в рішенні зазначено правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, вважає, що судом помилково взято до уваги дану позицію, оскільки в договорі поруки, укладеному між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , містяться зовсім інші умови поруки.

Посилався на правову позицію Верховного Суду в аналогічних справах, викладену в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 569/11907/16-ц, від 19 серпня 2019 року у справі № 308/3908/14-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 751/1644/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому позивач і третя особа просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на інші правові позиції Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду і практику апеляційних судів, спростовуючи доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для припинення поруки.

АТ «Універсал Банк» направило відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , вважаючи його необґрунтованим, повторно просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 28 травня 2008 року ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 068-2008-1749 на придбання майна (а. с. 9 - 11 т. 1), за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 190000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних, на умовах та в строках, визначених цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

Згідно п. 1.2 кредитного договору строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 травня 2038 року включно, що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту. Строки та терміни надання і погашення кредиту визначається умовами цього договору.

18 серпня 2014 року ПАТ «Універсал Банк», яке є правонаступником ВАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду б/н до договору № 068-2008-1749, яким виклали текст договору у іншій редакції (а. с. 12 - 18 т. 1).

Згідно п. 5.2.4 договору сторони погодили, що відповідно до чинного законодавства України у випадку настання будь-якої із нижченаведених обставин вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержання позичальником повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання позичальника). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення/вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором.

18 серпня 2014 року ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки б/н (а. с. 19 - 23 т. 1), за умовами п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 068-2008-1749 від 28 травня 2008 року та додаткової угоди б/н від 18 серпня 2014 року до нього, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Пунктом 4.1 договору поруки визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.

Згідно п. 4.2 договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

На а. с. 24 т. 1 міститься копія вимоги від 23 серпня 2017 року, направленої ПАТ «Універсал Банк» на адресу ОСОБА_2 , в якій банк вимагав від позичальника, з моменту отримання цієї вимоги, негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань; у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на позичальника витрат, пов`язаних із сплатою судового збору та витратами виконавчого провадження.

На звороті а. с. 24 т. 1 міститься копія такої ж вимоги, направленої на адресу поручителя ОСОБА_1 .

На а. с. 25 т. 1 міститься копія рекомендованого повідомлення про отримання вимоги банку ОСОБА_2 11 вересня 2017 року.

На а. с. 31 - 232 т. 1 знаходяться копії додаткових угод до кредитного договору від 28 травня 2008 року та договорів поруки, укладених ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_1 в забезпечення їх виконання.

На а. с. 235 т. 1, 3 т. 2 знаходяться заяви представника ПАТ «Універсал Банк» про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року у справі № 753/10179/18 відкрито провадження за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а. с. 242 - 248 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що направленням вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором банк змінив строк виконання основного зобов`язання, і в такому випадку підлягають застосуванню правила ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18); з врахуванням ст. 559 ЦК України протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов`язання до 12 травня 2018 року кредитор позов не пред`явив, а тому порука вважається припиненою з 12 травня 2018 року. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, але суд вважав, що заява банку про застосування позовної давності є хибною, оскільки до даного предмету позову позовна давність не застосовується.

Апеляційний суд не може погодитись із даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 553 ЦК України (тут і в подальшому положення закону наведені в редакції станом на час укладення договору поруки) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Установлено, що ПАТ «Універсал Банк» направляло позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 вимоги від 23 серпня 2017 року про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, пені та штрафів у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, які вони отримали 11 вересня 2017 року, і в яких банк повідомляв, що у разі невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на 61 день з моменту отримання цієї вимоги, яким в даному випадку є 12 листопада 2017 року.

Таким чином, направленням указаної письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яку позичальник та поручитель не виконали впродовж 60 днів з моменту отримання, банк змінив строк виконання основного зобов`язання на 12 листопада 2017 року, на що в позові вказувала ОСОБА_1 і чого не заперечує ПАТ «Універсал Банк».

Разом із тим, прийшовши до висновку, що порука вважається припиненою як наслідок непред`явлення кредитором позову протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов`язання, суд першої інстанції залишив поза увагою, що п. 4.2 договору поруки б/н від 18 серпня 2014 року обумовлено строк припинення договору поруки - якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, суд першої інстанції при розгляді даної справи залишив поза увагою, що в зазначеній справі № 604/156/14-ц договором поруки була передбачена умова про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, і Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що такі умови договору не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Оскільки умови договору поруки б/н від 18 серпня 2014 року істотно відрізняються і ними встановлено чіткий строк припинення поруки - три роки з дня настання строку/терміну виконання основного зобов`язання, який на час розгляду справи не настав, у суду першої інстанції не було правових підстав застосовувати шестимісячний строк припинення поруки, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України і визнавати поруку припиненою.

За таких обставин судом першої інстанції невірно встановлено строк припинення поруки, який в даному випадку настає через три роки з моменту зміни банком строку виконання основного зобов`язання, а саме з 12 листопада 2017 року по 12 листопада 2020 року, а не 12 травня 2018 року, як помилково вважав суд.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 569/11907/16-ц, від 19 серпня 2019 року у справі № 308/3908/14-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 751/1644/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, які суд першої інстанції залишив поза увагою.

Правові висновки Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 2607/1028/12, від 23 травня 2018 року у справі № 405/6063/13-ц, від 19 грудня 2018 року у справі № 370/391/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/15695/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 242/3230/16-ц, від 19 грудня 2019 року у справі № 303/7107/16-ц, від 14 січня 2020 року у справі № 756/9041/16-ц, від 30 березня 2020 року у справі № 203/1911/18, Великої Палати Верховного Суду в постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12, від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 641/9926/15-ц, Верховного Суду України в постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1009цс17, наведені позивачем і третьою особою у відзивах на апеляційну скаргу, не підлягають застосуванню, оскільки вони здійснені щодо інших правовідносинах, зокрема в укладених договорах поруки не був визначений строк, після спливу якого порука припиняється, та наявні інші відмінності в умовах догорів поруки.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на судову практику апеляційних судів у позовах про визнання поруки припиненою, а також на неможливість застосування судової практики Верховного Суду, наведеної відповідачем в апеляційній скарзі, оскільки йому невідомі обставини цих справ і умови договорів поруки, не ґрунтуються на вимогах ч. 4 ст. 263 ЦПК України щодо висновків судів, які підлягають врахуванню, відтак відхиляються апеляційним судом.

Крім того, оцінюючи посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на припинені судами договори поруки, укладені між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 від 28 травня 2008 року, 23 липня 2010 року, 24 травня 2011 року, 19 червня 2012 року, апеляційний суд враховує, що із змісту цих договорів вбачається, що їх п. 4.2, яким визначено строк дії поруки, викладено в іншій редакції, а саме «порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою», отже умови договору поруки в спірних правовідносинах є очевидно відмінними.

Крім того, не ґрунтуються на вимогах ст. 268 ЦК України щодо вимог, на які позовна давність не поширюється, висновки суду першої інстанції, що до даного предмета позову не застосовується позовна давність.

Апеляційний суд враховує, що постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 755/9360/17-ц відмовлено в позові про визнання поруки припиненою саме в зв`язку із спливом позовної давності.

Разом із тим, оскільки апеляційний суд відмовляє в позові ОСОБА_2 в зв`язку із його необґрунтованістю, що є самостійною підставою для відмови в позові, заяви ПАТ «Універсал Банк» про застосування строку позовної давності не вирішуються.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (м. Київ вул. Автозаводська 54/19 ) судові витрати в розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.