Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2020 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участю секретаря судового засідання Мазур К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона з травня 1996 року спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснювала її догляд, ремонтувала будинок та обробляла земельну ділянку. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та продовжує користуватися земельною ділянкою за вказаною адресою до цього часу, тобто понад п`ятнадцять років. Покращує її стан, вносить мінеральні добрива, вирощує овочі. Вона безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє земельною ділянкою. З метою оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 неодноразово, усно і письмово, зверталася до Володієвецької сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку. Однак, позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу. Тому, ОСОБА_1 змушена звертатися до суду за захистом порушених прав та законних інтересів та просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, площею 0,32 га, яка розташована за вказаною адресою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Невольчук С.П. зменшили позовні вимоги, уточнивши площу земельної ділянки. Просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, площею 0,20 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача по справі Володієвецької сільської ради Барського району, сільський голова Демова Н.С. зменшений позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. У судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 дійсно спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 до дня її смерті, на даний час продовжує там проживати та безперервно, тривало, відкрито та добросовісно користується земельною ділянкою. Зверталася до Володієвецької сільської ради Барського району з клопотанням про передачу її у власність земельну ділянку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла .

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішенням 14 сесії 22 скликання Володієвецької сільської ради Барського району від 21.03.1994 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0.32 га за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.9).

Відповідно до ст. 14, 41 Конституції України, право власності на землю гарантується; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_1 з травня 1996 року спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснювала її догляд, ремонтувала будинок та обробляла земельну ділянку.

Вказане підтверджується довідками Володієвецької сільської ради Барського району № 682, 681, 680 від 28.11.16 (а.с.11-13).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть.

Згідно акта №3 від 23.03.2016 року комісія встановила, що ОСОБА_1 дійсно користується з травня 2001 року земельною ділянкою площею 0.32 га за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.10).

З метою оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 неодноразово, усно і письмово, зверталася до Володієвецької сільської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку. Однак, позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу (а.с.15-16,35).

Позивач ОСОБА_1 по теперішній час безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє та користується вказаною земельною ділянкою.

Під час судового розгляду даної справи позивачу стало відомо, що власником спірної земельної ділянки, яку сесія Володієвецької сільської ради Барського району розділила на дві окремі земельні ділянки, є ОСОБА_2 . Підставами виникнення права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки, було рішення 21 сесії 7 скликання від 18.01.2018 року Володієвецької сільської ради, Барського району Вінницької області.

Рішенням Барського районного суду від 28.05.2019 визнано недійсним та скасувано рішення 21 сесії 7 скликання Володієвецької сільської ради Барського району Вінницької області від 18.01.2018 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 ». Скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 , на земельну ділянку, кадастровий номер: :04:011:0020, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності: 25010505, індексний номер: 39864753 від 26.02.2018 року, дата державної реєстрації 20.02.2018 року). Скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 , на земельну ділянку, кадастровий номер : :04:011:0021, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності: 25010885, індексний номер: 39865216 від 26.02.2018 року, дата державної реєстрації 20.02.2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Інститут набувальної давності захищає права справжнього володільця проти попереднього.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України).

У поставові від 14 травня 2019 року (справа № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: «43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що «умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування».

Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і більше 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою, суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

За таких обставин суд, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст. 344 ЦК України

В И Р I Ш И В :

Змінений позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,20 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складене 14.02.2020