Справа № 302/169/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,

за участі секретаря: Терпай С.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 21 січня 2020 року, головуючий суддя Гайдур А.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Міжгірської районної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог: Сектор з питань державної реєстрації Міжгірської РДА, Відділ у Міжгірському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконними та скасуваня розпорядження Міжгірської РДА про затвердження документації та передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсними свідоцтва про право власності на земельні ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Ізківської сільської ради про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезазначеним позовом в якому просили визнати незаконними та скасувати розпорядження Міжгірської РДА № 110 від 05.06.2014, № 92 від 26.05.2014, № 86 від 26.05.2014 «Про передачу у власність земельної ділянки (паю)» та № 182 від 22.07.2016 «Про затвердження документації та передачу у приватну власність земельної ділянки», визнати недійними та скасування Свідоцтва про право власності на земельні ділянки, видані на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у 2014 році Державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського РУЮ, скасувати записи про державну реєстрацію права приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , та скасувати записи про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами - :02:004:0093, :02:004:0081, :02:004:0086, :02:004:0120 у Поземельній книзі.

Посилаючись на подані ними докази, а також на порушення відповідачами вимог земельного та цивільного законодавства, ЗУ від 05.06.2003 № 898-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також порушення, допущені при реєстрації земельних ділянок відповідачів державним реєстратором, просили позовні вимоги задоволити.

У березні 2019 року ОСОБА_4 подав суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Ізківської сільської ради в якому просив визнати недійсним та скасувати: рішення третьої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради від 25 грудня 2002 року про надання у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельних ділянок площами 2,15 га кожному в с.Ізки в урочищах «Стайки», «Літовище», Державні акти на право власності, на земельні ділянки, видані 31.07.2003 року Ізківською сільською радою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , визнати недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 05.02.2010 р. державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори спадкоємцю ОСОБА_1 на земельні ділянки в урочищах «Стайки» і «Літовище» загальною площею 1,0320 га.

Посилаючись на подані докази, а також на відсутність належних доказів щодо накладення ділянки ОСОБА_4 на ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_7 , на неналежність Актів передачі ділянок в натурі та на прийом - передачу земельних ділянок в натурі, наданих позивачами за первісним позовом як доказів до справи і що позивачі за первісним позовом посягають на право власності його довірительки, - просив вимоги зустрічного позову задовольнити.

Рішенням Міжгірського районного суду від 21 січня 2020 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача та представник Ізківської сільської ради надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_8 надіслав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням за межами України, крім того посилається на обмежувальні карантинні заходи. Однак колегія враховує, що представником не надано доказів перебування за межами України, карантині заходи в країні послаблені та дата судового засідання узгоджувалася з ним 04.06.2020 року (а.с. 143-144), а тому вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 лютого 2010 року, зареєстрованого в реєстрі № 97, серії ВММ № 913453, виданого державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори отримала у спадщину земельні ділянки загальною площею 1,0320 га, а саме: 0,3120 га в ур. «Стайки» та 0,72 га в ур. «Літовище», що розташовані на території Ізківської сільської ради Міжгірського району, Закарпатської області. Зазначені земельні ділянки позивачка отримала від померлого батька ОСОБА_7 , які такому належали на праві приватної власності на землю згідно державного акту серії ІІІ-ЗК № 003734, виданого 31 липня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності за № 84.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 має у власності земельні ділянки згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 003733 виданого 31.07.2003 р. на підставі рішення ІІІ сесії ІV скликання Ізківської сільської ради від 25.06.2002 р. , який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 85, загальною площею 1,98 га, а саме: 0,5120 га в ур. «Стайки» та 0,4680 га в ур. «Літовище» на території Ізківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Відповідачі: ОСОБА_6 є власником земельної ділянки в ур. «Літовище» площею 2,15 га на території Ізківської сільської ради, кадастровий номер :02:004:0095 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 видане 26.07.2014 р. Державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського РУЮ, розпорядження Міжгірської РДА від 05.06.2014 р. № 110 «Про передачу у власність земельної частки (паю)»; ОСОБА_5 власником земельної ділянки площею 2,15 га в ур. «Літовище», кадастровий номер :02:004:0081 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 видане 04.07.2014 р. Державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського РУЮ, розпорядження Міжгірської РДА від 26.05.2014 р. № 92 «Про передачу у власність земельної частки (паю)»; ОСОБА_4 власником земельної ділянки площею 2,15 га в ур. «Літовище», кадастровий номер :02:004:0086 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 видане 09.07.2014 р. Державним реєстратором реєстраційної служби Міжгірського РУЮ, розпорядження Міжгірської РДА від 26.05.2014 р. № 86 «Про передачу у власність земельної частки (паю)»; ОСОБА_3 власником земельної ділянки площею 2,15 га в ур. «Закуття» за межами с.Ізки, кадастровий номер :02:004:0120 відповідно до запису про право власності № 15814545, розпорядження Міжгірської РДА від 22.07.2016 р. № 182 «Про затвердження документації та передачу у власність земельної ділянки». 27.09.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявами до ФОП ОСОБА_9 за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за межами с.Ізки в урочищах «Стайки» і «Літовище».

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в ред. 2001 р.), громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 ЗК України в редакції, чинній на час видання державного акта).

Як вбачається із Державних актів на право приватної власності на землю виданих 31.07.2003 року Ізківською сільською радою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що такі акти були видані на підставі рішення ІІІ сесії ІV скликання Ізківської сільської ради від 25 червня 2002 року, зокрема ОСОБА_7 було надано земельну ділянку площею 1,0320 га в ур. «Стайки» та в ур. « ОСОБА_10 », а ОСОБА_2 - 0,98 га в цих же урочищах, для ведення особистого селянського господарства.

Згідно поданих позивачами рішень № 1 від 25.06.2002 року ІІІ сесії ІV скликання Ізківської сільської ради «Про виділення в натурі та передачу у приватну власність земельної частки (паю) вирішено виділити в натурі і передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельні частки (паї) розміром 2,15 га кожному в ур. «Літовище» та ур. «Стайки».

Дане рішення підписано сільським головою Дубанич М.І. , який у 2002 році сільським головою і в сільській раді с.Ізки не працював, про що ствердив в суді першої інстанції.

Крім пояснення ОСОБА_11 , даний факт підтверджується копією рішення № 1 одинадцятої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради від 17 квітня 2003 року «Про визнання повноважень сільського голови» згідно якого прийнято до відома інформацію про обрання сільським головою ОСОБА_11 . Оскільки рішення № 1 від 25.06.2002 року третьої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради, яке стало підставою для передачі у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельних ділянок як власникам земельних часток (паїв) та видачі Державних актів на право приватної власності на землю підписано не легітимним сільським головою тобто сторонньою особою.

Отже, суд вірно прийшов до висновку, щодо визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю виданих (які оформлені) ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , оскільки відсутня правова підстава для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), якими є (були) ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо.

У постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року (справа № 6-14цс13) сформульований висновок про те, що якщо рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яке б установлювало право власності на земельну ділянку за відповідачем у справі, що переглядалася, відсутнє, то видання державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (частиною першою статті 116 ЗК України) підстави є неправомірним, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116 і 118 ЗК України, -недійсним.

Верховний Суд України у постанові від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-83цс13) зазначив, що оскільки державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, то вирішення питання про правомірність видання державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і від дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст.116 і 118 ЗК України.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої палати Верховного Суду від Суду від 14.11.2018 р. у справі № 183/1617/16 .

Подані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 копії документів із технічної документації із землеустрою, зокрема Актів про перенесення в натурі проектів відведення земельної ділянки, Актів про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі на яких відсутні дати складання, підписи власників про прийняття земельних ділянок із межовими знаками, в цих Актах зазначено землевпорядником ОСОБА_12 , однак ОСОБА_12 прийнята на посаду землевпорядника Ізківської сільської ради тільки у 2005 році, що стверджується копією розпорядження Ізківського сільського голови Дубанич М.І. від 12.05.2005 р., підтверджене також поясненнями в суді ОСОБА_11 та самою ОСОБА_12 , яка крім того заявила, що підписи в цих Актах не її.

Таким чином, суд вірно констатував та погодився з цій частині з доводами відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом, що технічна документація із землеустрою не відповідає вимогам чинного на той час земельного законодавства і таку слід відхилити як неналежний доказ.

Позивачами у апеляційній скарзі ці доводи суду першої інстанції не спростовані.

Відповідач за зустрічним позовом Ізківська сільська рада позовні вимоги про визнання недійсним рішення від 25.06.2002 та державних актів виданих на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_2 визнав.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Що стосується доводів про передачу відповідачам протягом 2000-2004 рр. під час розпаювання саме у даному місці земельні ділянки, не має самостійного правового значення і не було предметом дослідження судом першої інстанції, так як право власності на земельні ділянки відповідачі за первісним позовом набули на підставі Розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації. Позивачі порушення свого права обгрунтовували державними актами на право власності на земельні ділянки та свідоцтвом про право на спадщину.

Встановивши, що подані позивачами правоустановчі документи видані з порушенням законодавства, суд дійшов правильного висновку, що заявлене право позивачів у судовому порядку не підлягає захисту.

Звертаючись з зустрічним позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_13 та Ізківської сільської ради відповідач ОСОБА_4 обгрунтувала свої вимоги як власник нерухомого майна, (земельної ділянки право на яку позивачі за первісним позовом мали намір припинити) зазначила коло осіб які порушили її права та обрала спосіб захисту який узгоджується з нормами цивільного законодавства ( ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України).

До матеріалів справи додано копію рішення № 2 XXV1 сесії 1V скликання Ізківської сільської ради від 08 квітня 2005 року,згідно якого вирішено виділити в натурі і передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 в урочищі «Літовище» та ОСОБА_7 в ур.»Стайки`земельні частки ( пай) розміром по 2,15 га кожному.

Як вбачається з матеріалів справи дане рішення не скасоване і не змінене.

Таким чином, ОСОБА_14 та її донька ОСОБА_1 мають змогу у законний спосіб оформити право власності на земельні ділянки як власника та спадкоємці сертифікатів на земельні частки ( паї), така можливість у них не втрачена.

Що стосується доводів апеляційної скарги про подачу заяви про застосування строків позовної давності, то вказана заява є факультативною по відношенню до відзиву на позов та зустрічного позову. Заява про застосування строків позовної давності є правом відповідача (ів) якими вони в особі представника скористались. Встановлено, що більше 5 років законними власниками земельних ділянок перебувають відповідачі, а тому вони вправі вимагати від позивача припинення будь-яких дій пов`язаних з порушенням їх прав.

У матеріалах справи наявні два рішення, - подане позивачами за 25.06.2002 року, яке підписано сільським головою Дубович М.І., який на той час не був ним, і рішення № 1 третьої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради від 25.06.2002 року за підписом сільського голови Пиринець М.М., однак в цьому рішенні не міститься посилання про виділення в натурі та передачу у приватну власність земельних часток (паїв) ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , і дане рішення не порушує права позивача за зустрічним позовом, а тому колегія суддів, приходить до висновку, що в цій частині вимоги зустрічного позову про визнання недійсним рішення третьої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради від 25 червня 2002 року про надання у власність гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельних ділянок площею по 2,15 га кожному в урочищах «Стайки», «Літовище» с. Ізки, слідвідмовити.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 21 січня 2020 року в частині зустрічного позову про визнання недійсним рішення третьої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради від 25 червня 2002 року про надання у власність гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельних ділянок площею по 2,15 га кожному в урочищах «Стайки», «Літовище» с. Ізки скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги зустрічного позову про визнання недійсним рішення третьої сесії четвертого скликання Ізківської сільської ради від 25 червня 2002 року про надання у власність гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельних ділянок площею по 2,15 га кожному в урочищах «Стайки», «Літовище» с. Ізки- відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді