У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2020 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва САВЛУК Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2019 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

04 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в сумі 22 257,07 грн. Та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмір 1762,00 грн., а всього24 019,07 гривень.

15 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року по справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, залишено без розгляду.

Ухвала суду набрала законної сили, правом оскаржити ухвалу суду учасники справи не скористались.

07 листопада 2019 року Київським Апеляційним судом постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, повернуто особі, що її подала.

15 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року, обґрунтовуючи підстави для скасування заочного рішення суду відповідач посилається на те, що рішення суду прийняте у відсутності відповідача, яка не була повідомлена належним чином про день та час розгляду справи, що позбавило можливості подати відзив на позов та надати докази на спростування заявлених позовних вимог, також наголосив що ознайомився з матеріалами справи лише 09 грудня 2019 року та категорично не погоджується з винесеним рішенням, вважає, що обставини справи встановлені не в повному обсязі та просив поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Порядок оскарження заочного рішення, встановлений статтями 284-287 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску із інших поважних причин.

Під процесуальним строком розу міють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу resjudicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про поновлення строків для подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2019 року, у зв`язку з пропуском відповідачем строків для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення з урахуванням вимог ч. 2 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, та відсутністю належних доказів, які мали підтвердити той факт, що відповідач несвоєчасно отримав копію заочного рішення.

Крім того, відповідач, будучи обізнаним про ухвалене судом заочне рішення, 03 жовтня 2019 року звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка залишена без розгляду на підставі ухвали суду від 15 жовтня 2019 року, ухвала набрала законної сили та встановленому порядку не оскаржувалась, в той же час відповідач повторно звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення 15 січня 2020 року, заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку відповідач наголошує, що ознайомимся з матеріалами цивільної справи лише 09 грудня 2019 року та в межах визначених строків подав заяву про перегляд заочного рішення, однак суд критично відноситься до наведених відповідачем обставин щодо поновлення пропущеного строку, які спростовуються наявними у справі доказами та свідчать про обізнаність відповідача з ухваленим судовим рішенням починаючи з 01 жовтня 2019 року, про що безпосередньо зазначено у попередній заяві відповідача про перегляд заочного рішення від 03 жовтня 2019 року.

За наведених обставин та відсутності підстав для поновлення відповідачу строків для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2019 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Враховуючи та керуючись статтями 126, 127, 131, 284-287 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строків для оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2019 року.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2019 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - залишити без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я :