_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/35/20
УХВАЛА

07.02.2020

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників сторін адвоката Свида К.В. і державного виконавця Аскольдова О.С. Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за скаргою

ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аскольдова Олексія Сергійовича про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 27.12.2019 року відкрите провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області Аскольдова Олексія Сергійовича про закінчення виконавчого провадження. Наказом Міністерства юстиції №3173/5 від 16.10.2019 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано Головне територіальне управління в Одеській області, утворено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Свида К.В., підтримуючи вимоги заявника, стверджувала, що державний виконавець Аскольдов О.С. незаконно здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні №20 та у виконавчому провадженні №60448349 тому постанови про закінчення виконавчого провадження, винесені державним виконавцем Аскольдовим О.С., є протиправними. На обґрунтування своїх вимог адвокат посилалась на наступне: постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів №520/11429/17, виданих Київським райсудом м. Одеси 25.10.2019 року виносив державний виконавець Тихоненко А.О., а постанови про закінчення виконавчих проваджень 15.11.2019 року виніс державний виконавець Аскольдов О.С. за відсутності письмового доручення начальника Першого Київського ДВС про передачу виконавчого провадження та постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання. Адвокат також стверджувала в судовому засіданні, що постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем винесені за відсутності фактичного виконання виконавчих листів, що порушує право стягувача вимагати примусового виконання рішення суду.

Державний виконавець Аскольдов О.С., не визнаючи вимоги ОСОБА_1 , пояснив, що 31.10.2019 року виконавчі провадження за №60448349 і за № 60448733 дорученням начальника Першого Київського ВДВС передані від державного виконавця ОСОБА_2 А.О. державному виконавцю Аскольдову О.С., що виконавчі дії з примусового виконання виконавчих листів №520/11429/17, виданих Київським райсудом м. Одеси вчинялись ним державним виконавцем Аскольдовим О.С. на підставі та у відповідності до вимог Закону про виконавче провадження, що постанови про закриття виконавчих проваджень він виніс після примусового виконання виконавчих листів. На обґрунтування своїх доводів державний виконавець посилався на матеріали виконавчих проваджень.

Боржник ОСОБА_3 до суду не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи сповіщалась у відповідності до вимог закону неодноразово, пояснень за скаргою не надала.

Судом встановлено: рішенням Київського райсуду м. Одеси від 05.09.2018 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні і ОСОБА_3 виселено з будинку АДРЕСА_1 і зобов`язано ОСОБА_3 звільнити будинок і господарські споруди від належних їй ОСОБА_3 - майна та речей. На примусове виконання рішення 25.10.2019 року Київський райсуд м. Одеси видав виконавчі листи №520/11429/17 про виселення ОСОБА_3 і зобов`язання ОСОБА_3 звільнити будинок від майна та речей. На підставі заяв стягувача і виконавчих листів 15.11.2019 року державний виконавець Першого Київського ВДВС Тихоненко А.О. винесла постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_3 з будинку (провадження за №60448349) і про зобов`язання ОСОБА_3 звільнити будинок від майна та речей (провадження за № 60448733). У відповідності до положень ч.6 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» (закон №1404-УШ) державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначила про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. 31.10.2019 року виконавчі провадження за №60448349 і № 60448733 дорученням начальника Першого Київського ВДВС передані від державного виконавця Тихоненко А.О. державному виконавцю Аскольдову О.С. 31.10.2019 року державний виконавець Аскольдов О.С. направив на адресу боржника повідомлення про проведення виконавчих дій 14.11.2019 року о 14 годині. Боржник ОСОБА_3 06.11.2019 року письмово повідомила державного виконавця, що з вересня 2018 року в будинку АДРЕСА_1 не проживає і за вказаною адресою відсутні належній їй майно та речі. 14.11.2019 року виходом за адресою, вказаною у виконавчому листі, державний виконавець Аскольдов О.С. встановив, що ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає, майно та речі, належні боржнику за цією адресою не виявлені, про що державний виконавець склав відповідний акт. На підставі акту про виконання виконавчих листів, заяви боржниці, 15.11.2019 року державний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Дослідивши надані учасниками виконавчого провадження докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» .

Відповідно до статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені. Права та обов`язки виконавця передбачені у статті 18 Закону № «Про виконавче провадження» (Закон 1404-VIII).

Відповідно до статей 1-3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною першою статті 4 Закону № 1403-VIII передбачено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (частина перша статті 6 Закону № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 7 Закону № 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до положень ч.2 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого..

Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень врегульовано розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року( з подальшими змінами).

Виконавче провадження може передаватися від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, виконавчої групи у зв`язку:

- з зміною дислокації, перерозподілом обов`язків, уведенням спеціалізації державних виконавців;

- із хворобою державного виконавця, його перебуванням у відрядженні чи відпустці, а також у разі включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі ДВС;

- відводом (самовідводом) державного виконавця відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»;

- із звільненням державного виконавця чи відстороненням від виконання повноважень за посадою відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну службу»;

- з іншими обставинами, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого здійснюється на підставі постанови посадової особи, яка прийняла рішення про передачу. Державний виконавець зобов`язаний прийняти (передати) матеріали виконавчого провадження у спосіб та строки, зазначені в постанові.

Отже, Закон № 1404-VIII наділяє орган державної виконавчої служби дискреційними повноваженнями щодо передачі виконавчих проваджень, перелік обставин яких не є вичерпним.

Як убачається з матеріалів виконавчих проваджень №60448349 і №60448733, ці провадження були передані від державного виконавця Першого Київського ВДВС Тихоненко А.О. державному виконавцю Першого Київського ВДВС на підставі доручення від 31.10.2019 року начальника Першого Київського ВДВС. Обставиною, яка обумовила передачу виконавчих проваджень в дорученні зазначено «велике навантаження на дільниці старшого державного виконавця Тихоненко А.О. та з метою укомплектування дільниць державних виконавців Відділу».

Доказів того, що передача виконавчих проваджень №60448349 і №60448733 від виконавця ОСОБА_5 до виконавця ОСОБА_6 в межах Першого Київського ВДВС була проведена за відсутності підстав суду не надано.

Щодо доводів представника скаржника про те, що рішення суду про виселення боржника з будинку і про зобов`язання боржника звільнити будинок від належних їй речей і майна суд зазначає наступне.

Акт державного виконавця від 14.11.2019 року свідчить, що боржник ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає, належні боржнику речі та майно в будинку не виявлено. Акт державного виконавця підписано боржником ОСОБА_3 (а.с.74, 137) Факт не проживання боржника у будинку і відсутність її речей в цьому будинку підтверджується скаргою стягувача: а.с.4 «на даний час в будинку проживають інші особи», поясненнями представника скаржника в судовому засіданні про те, що будинок займають якісь особи, кому належать речі в будинку невідомо; копією відеозапису про момент вселення ОСОБА_1 в будинок (відеозапис здійснено стороною стягувача і копія надана ним до суду).

Дослідивши матеріали виконавчих проваджень щодо відповідності дій державного виконавця Аскольдова О.С. як Закону № 1404-VIII, так і Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд дійшов висновку, що примусове виконання виконавчих листів за №520/11429/17 про виселення боржника ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 і про зобов`язання боржника звільнити будинок і господарські споруди від належних їй ОСОБА_3 - речей і майна жодним чином не порушує прав стягувача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У відповідності до вимог ч.1,ч.2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу та у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аскольдова Олексія Сергійовича про закінчення виконавчого провадження визнати необґрунтованою і залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07.02.2020 року.

Суддя Калашнікова О. І.