Справа № 367/3851/18
Провадження №2/367/1155/2020
12 серпня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі головуючої судді Оладько С.І
за участі секретаря Герус Н
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення
Позивач звернувся до суду із позовом ,відповідно до якого зазначив,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло 67/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на праві власності та був зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 17.01.2013 року.
Він прийняв спадщину за правом представлення та 24 травня 2017 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бова Тетяною Вікторівною (спадкова справа № 17 за 2013 рік), зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 336.
На момент смерті бабусі у неї винаймала квартиру відповідачка ОСОБА_5 , яка намагалася привласнити все майно померлої.
Після отримання ним Свідоцтва про право на спадщину за законом він звернувся до відповідачки з вимогою звільнити його будинок, але вона відмовилася це зробити, вчинивши конфлікт. Неодноразові звернення добровільно вирішити спірне питання результату не дали. Між ним та відповідачкою стосовно їх проживання в його будинку не існує будь-яких письмових або усних домовленостей. Вона не є членом його сім`ї чи його родичем.
25 липня 2017 року він звернувся з заявою до Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області щодо порушення здійснення ним права власності на нерухоме майно та виселення відповідачки разом з членами її родини, так як проживання сторонніх осіб позбавляє його можливості повноцінно користуватися майном, адже він з сім`єю не мають відношення до неї.
01 вересня 2017 року йому надано висновок про відсутність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення.
11 травня 2018 року він знову звернувся з заявою до поліції.
Позивач просив ухвалити рішення про виселення ОСОБА_3 та членів її родини з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
У послідуючому позивач свої позовні вимоги уточнив та просить ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні житловим будинком
шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання жодного разу не з`явилась,про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку,передбаченому ст.. 129,130 ЦПК України,заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності до суду не подала також не подала відзив на позовну заяву,у зв`язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів.
Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»
Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
У судовому засіданні встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина на 67/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на праві власності та був зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 17.01.2013 року.
Позивач по справі прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та 24 травня 2017 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бова Тетяною Вікторівною (спадкова справа № 17 за 2013 рік), зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 336 (а.с.4).
Також у судовому засіданні встановлено,що у частині житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,яка належала ОСОБА_4 проживає відповідачка ОСОБА_5 .
25 липня 2017 року позивач звернувся з заявою до Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області щодо проживання у належному йому житловому будинку сторонніх осіб.
01 вересня 2017 року було надано висновок про відсутність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення.Згідно зазначеного висновку вбачається,що було опитано сусідів по АДРЕСА_1 ,які показали,що за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5 з двома дітьми та співмешканцем .Опитати ОСОБА_5 не представилось можливим,оскільки під час відвідування зазначеної адреси двері не відчинили (а.с.14)
11 травня 2018 року позивач знову звернувся з заявою до поліції,що підтверджується копією заяви (а.с.15-16).
Відповідно до ст.. 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.»
Відповідно до ч 1 ст. 316 ЦК України «Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.»
Відповідно до ч 1 ст. 317 ЦК України «Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.»
Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.»
Відповідно до ч 1,2 ст. 321 ЦК України «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.»
Відповідно до ст.. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.»
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Квартирою, відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України, є ізольоване помешкання житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Згідно правового висновку Верховний Суд України в постанові № 6-709цс16 від 16.11.2016 р. зазначено,що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.»
Частиною першою статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла.
Враховуючи викладені обставини,поскільки відповідач по справі не є членом сім`ї позивача,позивач позбавлений можливості , користуватись належними йому на праві приватної власності 67/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 ,позивачу зі сторони відповідачки чиняться перешкоди у здійсненні ним свого права користування належною йому частиною житлового будинку , суд вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні 67/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 ,власником яких є ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_3 із зазначеної частини житлового будинку.
На підставі ст.. 317,319,321,391 ЦК України , керуючись ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд
Позовну заяву задовольнити частково .
Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні 67/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 ,власником яких є ОСОБА_2 шляхом виселення ОСОБА_3 із зазначеної частини житлового будинку.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду направити відповідачу по справі для відома.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 22.08.2020р.

Суддя: С.І. Оладько