Провадження № 2/760/5692/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 800 000, 00 гр. у відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що він є адвокатом згідно Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5262 від 28 вересня 2012 року.

19 листопада 2019 року приблизно об 23.00 год. йому зателефонував його клієнт ОСОБА_2 та повідомив, що він зупинений працівниками патрульної поліції, його звинуватили у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та запропонували пройти медичний огляд за адресою м. Київ, вул. Петра Запорожця, 17, на що він погодився.

У зв`язку з цим він також прибув за вказаною адресою з метою надання правової допомоги клієнту.

По прибуттю на місце він представився працівнику патрульної поліції та надав для ознайомлення посвідчення адвоката.

У відповідь на це його просили надати договір про надання правової допомоги, засвідчений нотаріально, на що він надав договір про надання правової допомоги, засвідчений печаткою адвоката.

Патрульні відмовилися ознайомлюватися з договором та повідомили, що клієнта він буде захищати лише в суді та відмовилися спілкуватися з ним.

Від патрульних він дізнався, що клієнт перебуває за вказаною адресою, при цьому протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складений, протокол затримання також не складений, однак клієнт примусово був позбавлений права вільного пересування, в зв`язку з чим він викликав екіпаж патрульної поліції з метою фіксації правопорушень з боку працівників поліції.

По прибуттю екіпажу патрульної поліції до нього підійшов патрульний Андрущенко О.П. та став вимагати пред`явити посвідчення адвоката.

Після його пред`явлення останній повідомив, що він затриманий в зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, порушення громадського спокою та моралі, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Його провели до патрульного автомобіля, надягли кайданки та доставили до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, де патрульний став складати відносно нього постанову про адміністративне правопорушення.

Під час заповнення постанови в зв`язку із болем в області зап`ясток та відчуття підвищеного тиску, ним було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, які по прибуттю підтвердили факт підвищеного тиску та почервоніння в області зап`ясток.

Надалі патрульним Андрущенко О.П. була складена постанова АП018 №773603, якою на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП у розмірі 85, 00 гр., та протокол про адміністративне затримання АЗ №112459.

28 листопада 2019 року ним було подано позов до Солом`янського районного суду м. Києва до Інспектора патрульної поліції роти №3 батальйону №2 полку №2 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції Андрущенка О.П. про визнання дій щодо адміністративного затримання протиправними та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, яке набрало законної сили,позов був задоволений.

Визнано дії Інспектора патрульної поліції Андрущенка О.П. щодо адміністративного затримання та складання протоколу про адміністративне затримання АЗ №112459 від 20 листопада 2019 року протиправними.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення АП018 №773603 від 20 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85,00 гр. скасовано.

20 листопада 2020 року ним було подано до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві заяву про вчинення злочину Інспектором патрульної поліції за фактом втручання в діяльність захисника службовою особою, тобто за ч. 2 ст. 397 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року скаргу щодо невнесення відомостей до ЄРДР в порядку ст. 303 КПК України повернуто.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.12.2019 року апеляційна скарга на вказану вище ухвалу задоволена частково, ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду скасована та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року його скарга щодо невнесення відомостей в ЄРДР в порядку ст. 303 КГІК України задоволена, зобов' язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві внести відомості до ЄРДР за поданою ним заявою.

12 березня 2020 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 397 КК України внесені в ЄРДР за №0001985.

На даний час досудове розслідування триває.

Дії щодо його адміністративного затримання відбувалися в присутності клієнта ОСОБА_2 , захист якого він здійснював 20 листопада 2019 року, що беззаперечно вплинуло на його ділову репутацію, як адвоката.

Такими діями йому була завдана моральна шкода, яка полягає у доставленні його в кайданках до Дніпровського УП ТУ НП у м. Києві та подальшому складанні адміністративного матеріалу.

Внаслідок незаконних дій та рішення представника органу державної влади він був змушений звертатися до суду для відновлення порушеної ділової репутації, захисту своєї честі та гідності, скасування незаконного рішення та визнання протиправними дій представника органу державної влади, що зайняло багато часу та зусиль.

Крім того, під час знаходження в відділенні поліції в кайданках погіршився його стан здоров`я, він змушений був звертатися до медичних працівників, що зафіксовано в виданій йому довідці.

Завдану йому моральну шкоду незаконними діями працівників патрульної поліції оцінює в 800 000, 00 гр. та просить задовольнити позов.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання нюе з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у суді після закінчення підготовчого засідання.

Про причину неявки суд до відома не поставив, заяви про розгляд справи в його відсутності не подав.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Відповідач подав до суду відзив, у якому зазначає, що скасована постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та визнання протиправними дій інспектора не є виключним пунктом у стягнені моральної шкоди.

Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди.

Відсутність хоча б одного елементу (власне шкоди у немайновій формі, протиправного діяння особи, причинного зв`язку протиправного діяння з завданої шкодою, вини заподіювана шкоди) виключає відповідальність.

Вважає, що позивач не надав суду жодних доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань з вини Департаменту, тим більше в такому розмірі.

Вважає, що зв`язок між моральними стражданнями позивача та винесенням відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відсутній, а сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності являється достатньою компенсацією за вжиті заходи.

При цьому, реалізація позивачем свого права на оскарження постанови не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведено обставин вчинення правопорушення, що впливає на вирішення питання про відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - Державна казначейська служба України свого представника до суду не направив, просить розглядати справу в його відсутності.

Подав до суду відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України.

Жодних прав та інтересів позивача Казначейство не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і будь-якої шкоди позивачеві не завдавало.

Вважає, що позивачем не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а розмір морального відшкодування не обґрунтовано.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб вказаних органів лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

За містом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Моральна шкода полягає фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що позивач відповідно до Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5262 від 28 вересня 2012 року є адвокатом.

20 листопада 2019 року Інспектором управління патрульної поліції Андрущенко О.П. відносно позивача, який прибув за викликом затриманого працівниками патрульної поліції клієнта до медичного закладу по вул. П.Запорожця, 17 в м. Києві, був складений протокол про адміністративне затримання АЗ №112459, а також винесена постанова АП018 №773603, якою на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, у розмірі 85, 00 гр.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року дії Інспектора патрульної поліції Андрущенка О.П. щодо адміністративного затримання та складання протоколу про адміністративне затримання АЗ №112459 від 20 листопада 2019 року відносно позивача були визнані протиправними.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення АП018 №773603 від 20 листопада 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85,00 гр. скасовано.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року була задоволена скарга позивача в порядку ст.303 КПК України щодо невнесення за його заявою відомостей в ЄРДР, зобов' язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві внести відомості до ЄРДР за поданою заявою.

12 березня 2020 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 397 КК України внесені в ЄРДР за №0001985.

/ а.с. 10; 17 - 32 /

Згідно з ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, незаконність дій Інспектора Управління патрульної поліції Андрущенка В.П. при складанні протоколу про адміністративне затримання та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, доведені та доказуванню не підлягають.

З матеріалів справи також вбачається, що після доставлення позивача до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві та його перебування там була викликана бригада швидкої медичної допомоги, якою позивачу була надана медична допомога, зафіксований підвищений тиск та пульс.

/ а.с. 18 /

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1. п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адмінправопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше).

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловлений у постанові № 640/16169/17 від 05 лютого 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

В пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні до відшкодування суми моральної шкоди суд виходить з того, що позивач є адвокатом, здійснює професійну адвокатську діяльність відповідно до Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст.1 даного Закону адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Суд зважає, що протиправні дії відносно позивача були вчинені на місці затримання клієнта, за викликом якого він і прибув.

При цьому він не тільки був позбавлений можливості надати правову допомогу своєму клієнту, а й сам був затриманий та не зумів захистити себе від протиправних дій поліцейських на місці затримання.

Наслідком цього затримання та доставлення до відділення поліції стало погіршення здоров`я позивача, що підтверджено медичною довідкою швидкої медичної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Згідно зі ст.229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 гр.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1176 ЦК України, Законом України « Про Національну поліцію», Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 12, 13, 46, 47, 76-82, 209, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва