Справа № 361/926/20
Провадження № 2/361/1857/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

31 серпня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Мельниченко Я.І., розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 09.04.2012р., в сумі 85384,98грн., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 57218,25грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 10007,68грн., пеня 13616,91 грн., а також штраф за п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. (фіксована частина) і 4042,14 грн. (процентна складова), мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.04.2012р. між банком і ОСОБА_1 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, надано відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на відкритий картковий рахунок, а відповідач не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами за умовами договору.

Відповідач повторно (неодноразово) не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його зареєстрованого місця проживання, яке збігається з зазначеним ним у заяві анкеті на видачу кредиту, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідност.81 ЦПК - к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачем доказів встановлено такі обставини і відповідні ним правовідносини:

На підтвердження укладення договору з відповідачем позивач разом з позовом подав анкету заяву клієнта; розрахунок заборгованості; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Умови та правила надання банківських послуг.

1.Щодо анкети-заяви, яка є єдиним письмовим доказом документом, підписаним відповідачем:

Анкета заява датована 09.04.2012р.. Даний документ називається: «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку».

У анкеті-заяві значаться анкетні дані про клієнта, а також зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами.

Також в анкеті-заяві відповідачем вказано про послугу, на отримання якої ним подається дана анкета-заява: у відповідній графі після слів «Ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявляю бажання оформити на моє ім.,я» - далі шляхом заповнення відповідного поля з бажаною обраної клієнтом послугою банку, відмічено символом «Сберкнижка (депозит)». Інші поля, в тому числі поле «Платіжна картка кредитна Універсальна» - не відмічене, що означає, що клієнт у даній анкеті-заяві не виявляв згоду на видачу йому кредитної картки, тобто на укладення з ним договору кредиту/відкриття кредитного карткового рахунку, та на отримання кредитних коштів від позивача. Про це ж свідчить і незаповнене клієнтом поле в графі «бажаний кредитний ліміт по платіжній картці Універсальна», де відсутні числа в гривнях бажаного кредитного ліміту.

Відповідно до цього суд робить висновок, що подавши і підписавши анкету-заяву, - відповідач просив відкрити йому депозитний рахунок (сберкнижка) і виявив згоду та погодився на всі умови та правила надання послуг Приватбанком виключно і лише за даним видом послуги: відкриття депозитного рахунку. Ніякої іншої інформації, яка б вказувала на згоду клієнта на отримання іншої послуги, інформації, яка б вказувала на видачу клієнту кредитної картки чи на видачу йому кредитних коштів у інший спосіб - дана анкета-заява не містить.

Виходячи з цього доказу суд не вбачає підстав для висновку, що між сторонами у вказану позивачем дату 9.04.2012р. був укладений кредитний договір, або інший договір, в межах якого сторони домовились про кредитування відповідача у той чи інший спосіб.

2.Розрахунок заборгованості не є письмовим доказом, який би підтверджував факт укладення договору з відповідачем (оскільки документ не містить підпису другої сторони договору, тому не є доказом його волевиявлення), і не є письмовим доказом на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу та використання ним кредитних коштів.

3.Умови та правила надання банківських послуг , а також Витяг з Тарифів також не є документами, підписаними відповідачем як другою стороною договору. Тим більше у сукупності з анкето-заявою на надання банківської послуги - відкриття депозитного рахунку - відсутні підстави вважати, що відповідач прийняв дані умови договору, зокрема уклав договір на таких умовах кредитування.

4.Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідача, тому їх також не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом нібито підписання заяви-анкети (на що посилається позивач).

У самій анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні будь-які істотні умови договору кредиту, а як вказано вище - анкета заява подана клієнтом виключно на відкриття депозитного рахунку. Отже відсутні підстави вважати, що сторони в 2012 році обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору кредиту і що такий договір між сторонами був укладений. Принаймні надані докази цього не підтверджують.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відомостей про укладення саме такого договору, в межах якого відбудеться кредитування клієнта, ні Витяг з Тарифів ні Витяг з Умов та Правил не можуть бути доказом укладення з відповідачем договору кредиту.

Щодо поданих позивачем додатково доказів, то суд робить такі висновки:

Позивач подано Виписку по картковому рахунку; наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; довідку про видані картки клієнту; довідку про зміну умов кредитування.

Як видно з наданої Довідки про видані клієнту картки, то в даній довідці зазначена така інформація:

«Між Приватбанком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 дата відкриття 10.09.2014р., ***2611 дата відкриття 05.05.2017р., ***2611 дата відкриття 01.06.2017р., ***8459 дата відкриття 02.12.2017р.».

Як видно з Довідки про зміну умов кредитування, в ній зазначено таку інформацію:

«Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н): старт карткового рахунку6 30.09.2014р., кредитний ліміт 500грн.; зміна кредитного ліміту 23.03.2016р. кредитний ліміт 2500грн.; зміна кредитного ліміту з 6.04.2017р.- 15000грн., зміна кредитного ліміту з 13.10.2017р.- 20000грн., зміна кредитного ліміту з 2.12.2017р.- 27500грн., 20540грн., 20000грн., зміна кредитного ліміту з 13.05.2019р.- кредитний ліміт 0,00грн.»

Як видно з наданої Виписки по картковому рахунку, то дана «Виписка за договором №б/н станом на 20.06.2020р., ОСОБА_1 » - то в даній виписці відомості про рух коштів по рахунку починаються лише з 30.06.2014р. (картка НОМЕР_1 , та інші картки).

Таким чином, сукупність даних документів може вказувати на наявність між сторонами певних інших правовідносини, але однозначно вказані документі як окремо так і у своїй сукупності ніяким чином не пов`язані з анкетою-заявою ОСОБА_1 , написаною ним в 2012році (наведеною вище) на відкриття депозитного рахунку «сберкнижка». Навпаки надані докази у їх сукупності спростовують таке твердження позивача.

Суд не робить висновку в межах даної справи про наявність чи відсутність між сторонами інших договірних правовідносин, виходячи з принципу диспозитивності, який приписує, що суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог і підстав та за наданими доказами. Суд дану справу розглядає, виходячи з того, що у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість саме за договором від 9.04.2012р., укладеним шляхом написання відповідачем наданої суду анкети-заяви.

Але жодного доказу на підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору 9.04.2012р. (при написанні клієнтом анкети-заяви) позивач не надав.

Крім того, суд звертає увагу і на порушення позивачем приписів процесуального закону щодо подання доказів:

Так, виходячи з приписів ст.83, ст.222 ЦПК докази позивач повинен подати разом з позовом.

У разі подання доказів (у справі, що розглядається у спрощеному провадженні) після початку першого судового засідання, - позивач повинен виконати вимоги ст.222 ЦПК України, а саме заявити клопотання про поновлення строку вчинення процесуальної дії (у даному випадку - подання доказів), обґрунтувавши причини, з яких вказані докази не подані ним у встановлені ЦПК строки. У разі незаявлення такого клопотання та недотримання вказаного порядку вчинення процесуальної дії згідно ч.2 ст.222 ЦПК такі клопотання та заяви залишаються судом без розгляду.

В позовній заяві позивач не посилався на те, що у подальшому подасть вказані докази і що не може їх подати разом з позовом з певних поважних причин;

Провадження у справі відкрите 28.02.2020р., перше судове засідання призначене на 30.03.2020р. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, інших заяв та клопотань до першого судового засідання не подав. У зв`язку з неявкою відповідача суд відклав судове засідання на 29.04.2020р.; потім на 18.06.2020р. і на 26.08.2020р. Єдиною причиною відкладень судових засідань було відсутність належного повідомлення про вручення відповідачу судових повісток. Позивач подав клопотання про долучення письмових доказів лише 16.07.2020р., тобто четверте судове засідання. В клопотанні позивач зазначив лише про те, що докази подаються з метою обґрунтування позовних вимог. Тобто позивач не дотримався порядку подання доказів після позовної заяви, встановленого ч.2 ст.83 та ст.222 ЦПК.

Так само позивач, подаючи письмові докази, зобов`язаний завчасно їх надіслати відповідачу (ч. 9 ст.83 ЦПК). Позивач у клопотання про долучення доказів послався на виконання даної вимоги,долучивши реєстр, в якому є прізвище ОСОБА_1 , і опис вкладення ОСОБА_2 , однак у вказаних документах значиться невірна адреса відповідача, не вказано номер квартири багатоповерхового будинку, (що вочевидь означає неналежне виконання вказаної вимоги і безумовно означає ненадіслання відповідачу завчасно вказаних документів). Тому і згідно ч.2 ст.222 ЦПК і згідно ч.8 ст.83 ЦПК - дане клопотання залишається без розгляду, а подані документи судом до розгляду не приймаються.

Суд вважає, що на даний час вже вичерпані всі можливості для позивача подавати докази.

Виходячи з наданих доказів, позовні вимоги не доведені.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за нібито договором, укладеним від 9.04.2012р., станом на 15.12.2020р. становить 85384,98 грн. і складається із: заборгованість за простроченим кредитом 57218,25грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 10007,68 грн., пеня 13616,91 грн., а також штраф: 500грн. (фіксована частина) і 4042,14грн. (процентна складова).

Виходячи з того, що судом з наданої анкети-заяви встановлено вид укладеного між сторонами 9.04.2012р. договору (депозит сберкнижка), і виходячи з того, що доказів укладення іншого договору щодо кредитування відповідача у період, що відноситься до написання анкети-заяви 9.04.2012р., позивачем суду не надано, а сукупністю наданих доказів спростовано сам факт наявності вказаної позивачем заборгованості, яка б виникла на підставі саме договору від 9.04.2012р., то суд робить висновок про необґрунтованість позову (в межах заявлених позовних вимог і підстав та доказів) і про відсутність підстав для його повного або часткового задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за ст.625 ЦКУ, нарахованих позивачем станом на 15.12.2020р. в сумі 10007,68грн., то з даного приводу суд також враховує і наступне:

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач з цього приводу в позовній заяві посилається на те, що з 01.09.20р. проваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконані інших зобов`язань, починаючи з 181 то дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредит а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості для картки "Універсальна"/"Універсальна голд".

Суд не вбачає підстав для того, щоб вважати, що такі умови були прийняті відповідачем, і що такі зміни до укладеного з відповідачем 9.04.2012р. договору були внесені за його згодою і з його відома. Тому відсутні підстави вважати встановленим факт укладення договору між сторонами на таких умовах. Крім того в межах наданих доказів і в межах заявлених позовних вимог і підстав суд вважає, що позивач взагалі не довів наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором від 9.04.2012р. , тим більше простроченої - як єдиною підстави для нарахування сум за статтею 625 ЦК України. До того ж позивачем необґрунтовано підстави виникнення у клієнта за договором про відкриття депозитного рахунку певної заборгованості, враховуючи сам зміст і природу такого договору.

Оскільки суд у позові відмовляє, то згідно ст.141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 549, 550, 611, 613,615, 627, 629, 631, 638,639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.04.2012р. відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява буде подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного рішення. у разі, якщо повне рішення не вручено у день проголошення або складення повного рішення, позивач має право на поновлення строку, якщо апеляційну скаргу буде ним подано протягом 30 днів з дня отримання повного рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК- через суд першої інстанції, який ухвалив рішення..

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними, і такими, що зумовлені обмеженнями впровадженими у зв?язку з карантином.

Повне рішення виготовлено 31.08.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова