КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року м. Київ

Справа №361/1476/2020

Апеляційне провадження №22-ц/824/10166/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Серединського В.С. 27 травня 2020 року в м. Бровари, у справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців.

Заява мотивована тим, що в неї з чоловіком склалися напружені відносини. Протягом останнього часу ОСОБА_1 почав систематично вчиняти щодо неї психологічне насильство: словесні образи, нецензурна лайка, приниження, залякування тощо. Майже завжди це відбувається в присутності п`ятирічного сина, що негативно впливає на його психічне здоров`я, завдає йому душевних страждань, а також формує в нього хибну уяву про поведінку чоловіка (зокрема, батька) та його роль у сім`ї. Поруч із цим чоловік вимагає від заявниці залишити квартиру, забравши з собою сина.

Вночі 22 лютого 2020 року ОСОБА_1 повернувся додому та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в присутності їхнього сина,жорстоко побив заявницю й погрожував убивством. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заявниці було встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя, губи, лівого вуха, спини, нижніх кінцівок та констатовано, що вона потребує супроводу медичного працівника.

24 лютого 2020 року заявниця звернулася до начальника Броварського ВП ГУНП в Київській області Петренка О.Г. із зайвою про винесення щодо кривдника термінового заборонного припасу» в порядку ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та притягнення його до адміністративної відповідальності, і вже увечері уповноваженою особою поліції було винесено припис, згідно з яким на ОСОБА_1 покладено наступні забезпечувальні заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

З метою недопущення повторного вчинення кривдником ОСОБА_1 домашнього насильства щодо неї та/або їхнього сина, заявниця вважає за необхідне звернутися до суду із заявою про видачу стосовно нього обмежувального припису.

Посилаючись на викладене, заявниця просила суд видати стосовно кривдника ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обмежувальний припис на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_1 наближатися до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , а також місця роботи ОСОБА_2 - Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 14; 3) заборонити ОСОБА_1 спілкуватися з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; 4) заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2020 року заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про видачу обмежувального припису - задоволено.

Видано обмежувальний припис терміном 6 (шість) місяців, яким ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визначено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_1 наближатися до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а також місця роботи ОСОБА_2 - Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області», що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Шевченка, 14;

- заборонено ОСОБА_1 спілкуватися з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Копію рішення направлнено до Броварського ВП ГУНП в Київській області для взяття ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на профілактичний облік.

Зазначено, що рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду мотивовано наявністю обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Не погодився із рішенням суду ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення. Вказує на те, що наявні в матеріалах справи докази є неналежними та жодних обґрунтованих ризиків та побоювань з приводу домашнього насилля немає. Зазначає, що апелянт взагалі не був повідомлений про судове засідання, яке було призначено на 27 травня 2020 року, у зв`язку з чим не з`явився у судове засідання та не надав свої пояснення у справі, не зміг заявити клопотання про виклик та допит свідків.

З огляду на зазначене вище, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 03 серпня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).

Син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був усиновлений сторонами на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2015 року (а.с. 11-13).

Квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Учасниками справи визнано, що 22 лютого 2020 року в наслідок непорозумінь виникла конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що 22 лютого 2020 року заявниця ОСОБА_2 зверталася до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з приводу вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства.

Згідно направлення/ордеру попереднього судово-медичного огляду №1337, заявниці було встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя, губи, лівого вуха, спини, нижніх кінцівок та констатовано, що вона потребує супроводу медичного працівника (а.с. 18-29).

24 лютого 2020 року уповноваженою особою Броварського ВП ГУНП в Київській області винесено відносно ОСОБА_1 терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_2 , відповідно до ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

Згідно припису на ОСОБА_1 покладено наступні забезпечувальні заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.30).

13 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №0000776 з приводу нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 (а.с.75).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому дим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розділ 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Так, згідно з положеннями ст. 350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей закон визначає організаційно-правові засади запобігання домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в ст. 1 надає наступні визначення:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно зі ст. 2 предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та ін..

Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків.

Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону).

В порядку визначному ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

З наведеного вище вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, є власниками квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані в ній. ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частини квартири, а ОСОБА_2 1/3 частина квартири.

З пояснень наданих в апеляційному суді вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини, на даний час триває процес розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя. Тобто, між сторонами фактично існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, і зокрема, щодо права користування квартирою.

Також сторони в судовому засіданні вказали на те, що у справі про розірвання шлюбу їм надано час на примирення.

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2020 року заявниця ОСОБА_2 зверталася до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з приводу вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства.

Згідно направлення/ордеру попереднього судово-медичного огляду №1337, заявниці було встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя, губи, лівого вуха, спини, нижніх кінцівок та констатовано, що вона потребує супроводу медичного працівника (а.с. 18-29).

24 лютого 2020 року уповноваженою особою Броварського ВП ГУНП в Київській області винесено відносно ОСОБА_1 терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_2 , відповідно до ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно припису на ОСОБА_1 покладено наступні забезпечувальні заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.30).

Разом з цим, заявником в судовому засіданні визнано, що насильство зі сторони ОСОБА_1 відносно неї мало разовий характер. Сторони з 1996 року перебувають у шлюбі, і протягом цього часу жодних насильницьких дій по відношенню до заявниці, ОСОБА_1 не вчинялось.

Отже, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вчинення ОСОБА_1 навмисного тривалого домашнього насильства та не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству , які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що зазначені заявником заходи обмежувального припису - це по суті вирішення житлового спору між сторонами, який має вирішуватися у загальному позовному провадженні.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій відносно малолітнього ОСОБА_4 , не підтверджено вчинення інших дій ніж ті, що вчинені 22 лютого 2020 року по відношенню до заявниці. Тобто, застосування судом першої інстанції таких заходів, як заборона спілкуватися з дитиною будь-яким способом та заборона спілкуватися з ОСОБА_2 , не можна визнати обгрунтованими.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

В порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2020 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 вересня 2020 року.