провадження № 22-ц/824/1801/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович, про визнання договору іпотеки припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з урахуванням заяви про зміну предмету та підстав позову просила визнати припиненим договір іпотеки, укладений 28 лютого 2007 року між нею та ВАТ «Банк «Біг Енергія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., реєстровий № 752.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Біг Енергія» укладено кредитний договір №11/10-02-2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 120 000 доларів США на строк до 11 березня 2009 року. Крім того, 28 лютого 2007 року на забезпечення виконання кредитного договору, між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та позивачем укладено іпотечний договір №752, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Строк дії кредитного договору був до 11 березня 2009 року. Договір іпотеки є похідним від кредитного договору. Оскільки строк дії іпотечного договору закінчився 11 березня 2009 року, іпотека є припиненою відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, зазначені нею у позовній заяві. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував чи було повідомлено її, як боржника, про укладення правочину між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, чи надавалися документи з доказами переходу до нового кредитора та чи здійснював позивач належне виконання зобов`язання за кредитним договором. Висновки суду про те, що банк є неналежним відповідачем по справі є помилковими. Випадки, у яких кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, передбачені ст. 512 ЦК України. Відповідач у справі залишається належним до моменту належного повідомлення позивача як боржника про відступлення прав за кредитним договором та договором іпотеки, а також надання позивачу документів, як боржнику з доказами переходу до нового кредитора.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11/10-02-2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 120 000 доларів США з щомісячним платежем у розмірі 1 450 доларів США, починаючи з березня 2007 року. Останній платіж в рахунок повернення отриманого кредиту в сумі 85 200 доларів США позичальник зобов`язаний повернути не пізніше 11 березня 2009 року (а.с.5-7, Т.1).

28 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27-28, Т.1).

27 грудня 2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі прав вимоги №3-233, за умовами якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором № 11/10-02-2007 від 28 лютого 2007 року, укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 (а.с.32-35, 36-37, Т. 1).

28 січня 2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до умов якого нерухоме майно за іпотечним договором від 28 лютого 2007 року, укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.29, 30-31, т. І).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ВАТ Банк «Біг Енергія» є неналежним відповідачем у справі.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що іпотека має похідних характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Строк дії кредитного договору до 11 березня 2009 року. Оскільки строк дії іпотечного договору закінчився 11 березня 2009 року, іпотека є припиненою відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_1 пред`явила свої вимоги до ВАТ Банк «Біг Енергія», з яким було укладено кредитний договір та договір іпотеки.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2013 року та 28 січня 2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договори про відступлення прав вимоги, за умовами яких до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про визнання договору іпотеки припиненим, ОСОБА_1 не пред`явила вимог до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке є новим кредитором, та не зазначила його у якості відповідача у справі.

Відповідно до вимог ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач просила замінити первісного відповідача ВАТ Банк «Біг Енергія» належним відповідачем ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Однак, згодом позивач змінила позовні вимоги, зазначивши відповідачем у справі лише ВАТ Банк «Біг Енергія».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі є неналежним.

У зв`язку з зазначеним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині неможливості вирішення питання про визнання іпотеки припиненою за позовом, відповідачем за яким іпотекодержатель не є.

Крім того, як пояснив представник позивача в судовому засіданні у ОСОБА_1 як боржника за кредитним договором існують невиконанні зобов`язання, тобто, борг не погашено в повному обсязі. Відтак, відсутні підстави вважати припиненим основне зобов`язання за кредитним договором, в тому числі і у випадку закінчення строку зазначеного договору кредиту.

За таких обставин, відсутні підстави вважати припиненими зобов`язання і за договором іпотеки.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.