Провадження № 2/263/599/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 лютого 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 21 жовтня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 14 серпня 2019 року ним укладено з відповідачем договір позики, за умовами якого позикодавець (позивач) позичив, а позичальник (відповідач) узяв у борг 50 000 грн., які зобов`язався повернути позикодавцеві у строк до 20 вересня 2019 року. На підтвердження отримання грошових коштів позичальник надав власноруч написану розписку. На час звернення до суду з позовною заявою відповідач сплатив позивачу 8 500 грн., перерахувавши кошти на банківський рахунок, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості становить 41 500 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 41 500 грн. та судові витрати 1368,40 грн., які складаються із судового збору - 768,40 та витрат на правову допомогу 600 грн.

Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Від позивача та його представника адвоката Лещенко О.Д. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені позивачем письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які вона посилається, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що 14 серпня 2019 року ОСОБА_2 написано розписку наступного змісту: « ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , выдан Жовтневым РВ УМ Мариуполь ГУ ДМС Украины в Донецкой области. Беру в долг 50.000 грн. 00 коп. у ОСОБА_4 . Обязуюсь вернуть до 20.09.2019 включительно. Написано мною без оказания давления в здравом уме и трезвой памяти. 14.08.2019»

Відповідно до довідки від 18 листопада 2019 року № 105-29.02-00135, виданої Відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 жовтня 2015 року по теперішній час.

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язання з повернення позичених коштів у визначений розпискою строк не виконане.

Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що зобов`язання з повернення позичених коштів у визначений розпискою строк ОСОБА_2 не виконане.

Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права кредитора.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (частина перша статті 1051 ЦК України).

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо оспорення відповідачем в установленому порядку документа, який виданий ним кредитору за договором позики, суд приходить до висновку, що такий мав місце.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не виконав умов укладеного із ОСОБА_1 договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, необхідно дійти висновку про те, що ОСОБА_1 має право вимагати повернення всього залишку суми позики, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які він просить стягнути на його користь, надано: договір про надання правничої допомоги від 21 жовтня 2019 року № 33, укладений і Адвокатським бюро «Правнича допомога», в особі керівника Лещенко О.Д., у п. 3.1 якого передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану у межах цього договору правову допомогу, визначаться сторонами додатковою домовленістю; акт прийому-передачі виконаних робіт від 21 жовтня 2019 року № 33 на суму 600 грн.; квитанція від 21 жовтня 2019 року № 10, видана Донецьким обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України», на суму 600 грн. за надання правничої допомоги ОСОБА_1 , отримувачем за якою є АБ «Правнича допомога».

На підставі викладеного, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір судових витрат є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, у зв`язку з чим підлягає до стягнення з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 629, 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 137, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 серпня 2019 року у сумі 41 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 600 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 14 лютого 2020 року.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Музика