ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1379/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/23071/18 за апеляційною скаргою Приватного вищого навчального закладу «Хмельницький економічний університет» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2020 року (суддя Салоїд Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Хмельницький економічний університет» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом позивач вказував, що він з 01 вересня 2016 року перебував у трудових відносинах з Приватним вищим навчальним закладом «Хмельницький економічний університет» (далі ПВНЗ «Хмельницький економічний університет»), проте в день його звільнення всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України йому не було виплачено заробітну плату за період з 01.02.2018 року по 31.08.2019 року. Позивач вказував, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 28 січня 2020 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 56935,26 грн. та компенсацію втрати частини доходів в сумі 2274,35 грн. Посилаючись на те, що навчальний заклад не провів з ним повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» на свою користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 30164,40 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 30164,40 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» оскаржив його в апеляційному порядку і вважає це рішення незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не зазначив, що така сума підлягає до стягнення із урахуванням обов`язкових податків і зборів, зокрема ПДФО в розмірі 5429,59 грн. та військового збору в сумі 452,47 грн., у зв`язку із чим оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим і призводить до безпідставного збагачення позивача на суму 5882,06 грн.

Крім того, апелянт вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у сумі 30164,40 грн ухвалено судом з неповним встановленням обставин справи, сума середнього заробітку не є співмірною розміру заборгованості із заробітної плати та порушує принцип пропорційності та справедливості, а тому підлягає зменшенню до одного розміру середньомісячної заробітної плати, що передувала звільненню, а саме 3680,79 грн, без врахування обов`язкових платежів, які будуть сплачені ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» як податковим агентом. У зв`язку із викладеним «Хмельницький економічний університет» просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким зменшити суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до 3680,79 грн.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В силу положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вірно застосував норми матеріального права та правильно провів розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак стягуючи з відповідача середній заробіток у сумі 30164,40грн., помилково не зазначив, що суму виплат зазначено без урахування податків і зборів. Тому оскаржуване рішення суду підлягає зміні, виходячи з наступного.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок суд, на підставі статті 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому в день звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні цього обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року по цивільній справі №2/686/5761/19 стягнуто з ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 56935,26 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів з цієї суми, з якої допущено до негайного виконання стягнення середнього заробітку за один місяць та компенсацію втрати частини доходів в сумі 2274,35 грн.

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року по 31серпня 2019 року працював на посаді старшого викладача у приватному вищому навчальному закладі «Хмельницький економічний університет» і при звільненні в супереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України йому не було виплачено заробітну плату за період з 01.02.2018 року по 31.08.2019 року (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи із відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» при звільненні ОСОБА_1 не було виплачено нараховану заборгованість по заробітній платі в сумі 56935,26 грн., тому за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року (168 робочих дні) підлягає до стягнення середній заробіток в сумі 30164,40 грн. (168 днів х 179,55 грн. середньоденного заробітку).

Встановлено, що апелянтом не оспорюється розмір та порядок нарахування стягнутого судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, судова колегія вважає, що посилання апелянта на те, що судом при стягненні зазначеної вище суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не зазначено, що така сума підлягає до стягнення із урахуванням обовязкових податків і зборів є обґрунтованими, адже основні моменти стягнення середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати. Зокрема, відповідно до порядку під час обчислення середньої заробітної плати включаються: основна зарплата, доплати і надбавки, премії, винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років. Усі виплати включаються до розрахунку середньої заробітної плати в тому розмірі, у якому їх нараховано, без виключення сум відрахування на податки та стягнення аліментів.

Разом з тим, аргументи апелянта на те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить саме 24282,34грн. ( 30164,40 грн. середній заробіток 5429,59 грн. (ПДФО) 452,47грн. (військовий збір)) і в зв`язку із цим оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідні податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №545/3678/16-ц є помилковими, адже обставини у цій справі та обставини у зазначеній справі не є тотожними.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не було оцінено втрат позивача та порушено принципи справедливості і пропорційності, а також не встановлено співмірність розміру заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судова колегія вважає їх голослівними.

Встановлено, що відповідач не виплачував заробітну плату ОСОБА_1 з 01 лютого 2018 року по 31 серпня 2019 року і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2019 року заборгованість із заробітної плати в розмірі 56953,26грн. стягнута на користь позивача і станом на час постановлення як судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, так і на час ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції відсутні належні та достатні докази на підтвердження виконання відповідачем зазначеного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене та те, що спору відносно розміру розрахунку між сторонами не було, відповідач не надав доказів про відсутність його вини з невиплати розрахункових у день звільнення позивача, тому підстав для зменшення розміру середнього заробітку не вбачається, його розмір визначено з урахуванням обставин виникнення заборгованості, її сплати після звернення до суду позивача, з урахуванням розумності та справедливості.

Аналогічний висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 19 червня 2019 року у справі №740/5146/17|14-7цс19.

Також, посилання апелянта на те, що підставою невиплати заробітної плати позивачу була відсутність грошових коштів на рахунку відповідача у зв`язку із не виконанням гр. ОСОБА_2 укладеного із ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу та через наявність судової справи №686/28939/19 за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів та стягнення суми авансу і за зустрічним позовом ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» про розірвання договору; подання 15.07.2020 року ОСОБА_3 та 16.07.2020 року представником ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» заяв про залишення позовів без розгляду є такими, що не заслуговують на увагу, адже самі по собі заяви сторін по справі №686/28939/19 від липня 2020 року не є належними та достатніми доказами на підтвердження відсутності вини ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» з невиплати розрахункових у день звільнення ОСОБА_1 31 серпня 2019 року.

І з огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що посилання в апеляційній скарзі на незаконність оскаржуваного рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та наявності підстав для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розмірі середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме до 3680,79 грн. є в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване судове рішення слід змінити, доповнивши резолютивну частину посиланням на те, що суму виплат, яка стягнута з ПВНЗ «Хмельницький економічний університет» на користь ОСОБА_1 зазначено без урахування податків і зборів.

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає, оскільки судом апеляційної інстанції лише доповнено резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу «Хмельницький економічний університет» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2020 року змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини посиланням на те, що суму виплат зазначено без урахування податків і зборів.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова