ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2007/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення сином навчання та не більше ніж до досягнення сином 23-х років.

Свої вимоги мотивує тим, що на даний час син є повнолітнім, але продовжує навчання в навчальному закладі, самостійного заробітку не має, а відповідач у справі є його батьком, і добровільної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У зв`язку з наведеним позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги та їх обгрунтування підтримали у повному обсязі та просили суд про задоволення позову.

Відповідач та його представник у судовому засіданні не визнали позовні вимоги та їх обгрунтування, з підстав викладених у відзиві на позов, відповідно до якого відповідач зазначив, що позивачем не обгрунтовано розмір аліментів, а також зазначив, що після розірвання шлюбу між сторонами, сторони проживають разом у квартирі, за обслуговування якої відповідач особисто сплачує кошти, тоді як спільна дитина сторін проживає окремо від батьків. Також, відповідач зазначив, що він добровільно сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття, заборгованості по сплаті аліментів відповідач не має. Крім того, зазначив, що він потребує відповідної медичної допомоги, що вбачаєтьчся із наданих медичних довідок.

Третя особа: ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , згідно якого його батьками є ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач).

Шлюб, який було укладено 06.08.1991 між батьками ОСОБА_5 , розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17.07.2014 року.

На даний час ОСОБА_5 набув повноліття.

З довідки № 1575 від 11.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 є студентом ІІ курсу денної форми навчання, бюджетної форми навчання Київського національного університету культури та мистецтв, з терміном навчання з 01.09.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суд, керуючись нормами, закріпленими у ст. ст. 76 - 81, 83, 89 ЦПК України, вважає, що з вказаної довідки неможливо встановити потреби ОСОБА_5 у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги. Вказаною довідкою підтверджується лише факт навчання повнолітнім сином сторін. Будь-яких інших доказів на підтвердження потребування повнолітнім сином сторін матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, зокрема, вартості навчання, витрат щодо проживання у зв`язку з навчанням, будь-яких витрат, пов`язаних з навчанням і, відповідно, потребування у зв`язку з цим матеріальної допомоги, позивачем не подано.

Натомість судом встановлено, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується наданими останнім виписок з медичної картки, також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають за спільною адресою місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . Утримання квартири за вказаною адресою повністю забезпечується відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Позивачем не подано доказів, які б підтверджували, що повнолітній син ОСОБА_5 проживає з нею, що давало б право позивачу (матері) у такому випадку звертатись до суду, згідно ч. 3 ст. 199 СК України. Навпаки, у позові позивачем зазначено, що повнолітній син сторін ОСОБА_5 орендує житло, однак належних доказів того, що відповідач чинить перешкоди синові у користуванні спільною квартирою суду також не було надано позивачем.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з навчанням слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, про що зазначено Верховним судом України у Постанові № 6-1296цс15 від 24.02.2016.

Крім того, у п. п. 17, 20 Постанови Пленуму Верхового суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. ст. 12, 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи незадовільний стан здоров`я відповідача, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження потребування спільного сина сторін матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, та, крім того, відсутність доказів того, що повнолітній син, який, на думку позивача, потребує матеріальної допомоги, проживає разом з позивачем, і у цьому випадку остання має право на звернення до суду з цим позовом, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Щодо вимоги відповідача про стягнення з витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З метою отримання професійної правничої допомоги ОСОБА_3 уклав з ПП "Сучасна Феміда", в особі директора ОСОБА_4., договір про надання правової допомоги від 28.11.2019 року.

Згідно з умовами п. 1.1. договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачені даним договором.

Відповідно до пункту 2.1. договору, замовник зобов`язується оплатити виконавцю кошти у сумі 6500,00 грн.

Фактичне здійснення оплати підтверджується квитанцією №1 від 06.12.2019 року.

Таким чином, ОСОБА_3 поніс витрати на правову допомогу у сумі 6500,00 грн., що документально підтверджено у ході розгляду справи.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача кошти судових витрат на правову допомогу у сумі 6500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: