ЄУН 174/113/16-ц
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2020 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

заявника ОСОБА_1 ,

стягувачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сірої Тетяни Вікторівни, стягувачка - ОСОБА_2 , заінтересована особа Адміністрація Державної прикордонної служби України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, вказуючи, що 01.08.2020 року посадовою особою прикордонної служби аеропорту «Бориспіль», було винесено рішення відносно нього про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку. Зазначене рішення посадова особа прикордонної служби мотивувала тим, що в базі даних ДПС України, наявні відомості про нього і на підставі постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 р. за № 6, йому тимчасово обмежено право виїзду з України.

З метою з`ясування зазначених вище обставин, 03.08.2020 р., він звернувся з відповідною заявою до Вільногірського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де йому було видано копію постанови державного виконавця Вільногірського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 05.02.2020 р., згідно до якої, 05.05.2016 р. було відкрито виконавче провадження на виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та у зв`язку з тим, що утворилась заборгованість, а боржник, тобто він, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього законом, державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження щодо його права виїзду за межі України.

Вважає, що на сьогоднішній день, правових підстав для того, щоб обмежувати його громадянські права, в тому числі право на свободу пересування та вільний виїзд за межі України, не існує.

Перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, він 31.01.2020 р. звільнився зі свого колишнього місця роботи та на цей час є фізичною особою-підприємцем, про що можливо отримати відповідні відомості з Державного реєстру, доступ до якого є вільним, що підтверджується записом у його трудовій книжці.

Більше того, він з отримуваного доходу, щомісячно, поштою переказував ОСОБА_2 грошові кошти в якості аліментів на утримання дитини, тобто не ухилявся та не ухиляється від своїх зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дитини, а навпаки, виконує ці обов`язки регулярно.

Оскільки застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можливе лише за обов`язковою умовою - ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, що підтверджується сталою судовою практикою застосування обмежувальної процедури стосовно громадян України, вважає, що у посадової особи органу ДВС були відсутні будь-які підстави для винесення щодо нього постанови, що ним оскаржується, а обмеження його права виїзду за кордон є протиправним та безпідставним.

Відповідно до вимог ст.ст. 447, 449 ЦПК України, просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Вільногірського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірої Тетяни Вікторівни про встановлення тимчасового обмеження щодо нього у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 скаргу та викладені в ній обґрунтування підтримав та просить задовольнити її у повному обсязі. Пояснив, що від сплати аліментів він не ухилявся, перераховував щомісячно аліменти у розмірі, встановленому для непрацюючої особи, що розраховується ДВС. До січня 2020 р. працював у ТОВ «ХОРН ГЛАСС УКРАЇНИ», отримував заробітну плату у розмірі 50000-55000 грн. на місяць, до бухгалтерії підприємства заяву про відрахування аліментів не подавав і сплачував їх у вказаному розмірі. На даний час не може сказати, чи має він заперечення по розміру заборгованості, яка нарахована держаним виконавцем. Про встановлення щодо нього обмежень у праві виїзду за межі України дізнався вже на кордоні. Оскільки він сплачував аліменти на утримання дитини, вважає, що держаним виконавцем вказані обмеження застосовані неправомірно.

Стягувачка ОСОБА_2 у задоволенні скарги просить відмовити, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 знав, що він повинен сплачувати аліменти у розмірі встановленому судом, офіційно працював, але приховував свій дохід та сплачував аліменти в значно меншому розмірі, ніж встановлений рішенням суду. Підтримала надані нею 26.08.2020 року письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів перебуває на примусовому виконанні з 05.05.2016 року. Боржник звільнившись з ТОВ «Вільногірське скло», став сплачувати їй аліменти, як особа яка не має роботи, виходячи з середньої заробітної плати у м.Вільногірську Дніпропетровської області, що складала близько 1200 грн. на місяць. Оскільки вона дізналась, що боржник працює за кордоном, в серпні 2018 року вона звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 . Під час розгляду справи в суді Державною податковою службою України була надана інформація про доходи ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 року по 01.10.2019 року та встановлено дохід боржника за 2018 рік та 9 місяців 2019 року, після чого на підставі наданих нею документів державним виконавцем був нарахований борг зі сплати аліментів за період з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року у сумі 449734,50 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, і у відповідності до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено вмотивовану постанову від 05.02.2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. При цьому, зазначена заборгованість зі сплати аліментів виникла у боржника ОСОБА_1 виключно внаслідок його винних дій, а саме, внаслідок його свідомого ухилення від сплати аліментів у розмірі встановленому судовим рішенням та неподання ним державному виконавцю відомостей про своє місце роботи, де він отримував стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Боржник з 03.07.2017 року, був прийнятий на роботу до ТОВ «ХОРН ГЛАСС УКРАЇНИ», інженером-технологом, де працював до 31.01.2020 року, однак всупереч ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» не повідомив державного виконавця про зміну місця роботи, що позбавило державного виконавця можливості направити виконавчий лист про стягнення аліментів за місцем роботи боржника у ТОВ «ХОРН ГЛАСС УКРАЇНИ», що привело до того, що з доходів боржника під час його роботи щомісячно аліменти не відраховувалися. Боржником розмір заборгованості з аліментів не оспорюється. ОСОБА_1 повинен був знати про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується тим, що він умисно приховував від державного виконавця своє місце роботи та дохід який отримував за місцем роботи, а тому повен був розуміти наслідки своїх протиправних дій, а також тим, що з серпня 2018 року і до цього часу в Вільногірському міському суді Дніпропетровської області розглядається справа за її позовом про зміну розміру аліментів, в якості доказів до матеріалів справи були долучені дані про доходи ОСОБА_1 в 2018-2019 роках, які були ним приховані від державного виконавця і з яких не проводилося утримання аліментів, про що ОСОБА_1 як відповідачу повинно було бути відомо. Тобто жодної поважної причини для скасування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 05.02.2020 року немає. В даному випадку боржник ОСОБА_1 знав і про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів і про наявність виконавчого провадження про примусове стягнення зазначених аліментів, про що також свідчать копії платіжних документів про часткову сплату ним аліментів на її користь, однак у повному розмірі він від сплати зазначених аліментів умисно ухилявся, свідомо приховуючи від державного виконавця свій реальний офіційний дохід, з якого він і повинен був сплачувати аліменти в розмірі ј частини його доходу, а не від розміру середньої заробітної плати у м.Вільногірську Дніпропетровської області, з якого сплачують аліменти особи, які не працюють і не мають офіційного доходу. (а.с.44-45)

Старший державний виконавець Сіра Т.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що постанова про тимчасове обмеження ОСОБА_1 винесена державним виконавцем на підставі п.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість нараховано згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків. (а.с.42)

Вивчивши скаргу, вислухавши боржника та стягувачку, дослідивши письмові матеріали справи та оглянувши матеріали виконавчого провадження № 51012750, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.04.2016 року у справі № 174/113/16-ц, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто, з 01.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.46)

Постановою головного державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Власенко В.Г., від 05.05.2016 року відкрито виконавче провадження № 51012750 з виконання виконавчого листа № 174/113/16-ц, виданого в порядку виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј його доходу, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 , вказану постанову за вих.2122 від 05.05.2016 року надіслано боржнику та стягувачці. (а.с.47,48)

Відповідно до постанови від 05.02.2020 року старшим державним виконавцем Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сірою Т.В., боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. (а.с. 6)

Боржник ОСОБА_1 за час перебування вказаного виконавчого листа на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби, неодноразово звертався до відділу з заявами про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату ним аліментів на користь ОСОБА_2 та проханням зробити розрахунок заборгованості по аліментам, зокрема 01.06.2017 року та 27.02.2018 року (а.с.49,50), що підтверджує його обізнаність про наявність вказаного виконавчого провадження.

У період з 03.07.2017 року по 31.01.2020 рік боржник працював інженером-технологом в ТОВ «ХОРН Гласс Україна», що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с.12), однак дані про те, що він повідомляв про ці обставини державного виконавця у матеріалах виконавчого провадження відсутні, розрахунок заборгованості по аліментам за цей період виконавцем здійснювався виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати у м.Вільногірськ Дніпропетровської області, тобто для непрацюючих осіб (ст. 195 СК України), що підтверджується розрахунком від 05.02.2020 року, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 31.01.2020 року становила 25684,00 грн. (а.с.53), при цьому загальна сума заборгованості за період з 01.10.2019 року по 31.01.2020року, тобто чотири місяці, що передували винесенню державним виконавцем оскаржуваної постанови від 05.02.2020 року склала 10170,25 грн., і лише після отримання державним виконавцем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с.51,52), борг ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.10.2019 року визначено у розмірі 420068,23 грн. (а.с.54).

Таким чином, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 , значно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, що передували винесенню державним виконавцем оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положенням пунктів 1, 7, 21, 22 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

06 лютого 2018 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 7 грудня 2017 року, яким внесено зміни до низки законодавчих актів, в тому числі і до Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України , кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, приймаючи до уваги, що сукупний розмір заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_1 , станом на 05.02.2020 року становив 420068,23 грн. і значно перевищував суму платежів за чотири місяці, що становило 10170,25 грн., що боржником не оспорюється, суд дійшов висновку про правомірність прийняття старшим державним виконавцем Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сірою Т.В., рішення - постанови від 05.02.2020 року № 51012750 про встановлення відносно боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі.

Твердження боржника про те, що він не ухилявся від сплати аліментів, суд оцінює критично, оскільки останній будучи обізнаним про наявність відносно нього рішення суду та відповідного виконавчого провадження про стягнення аліментів, працюючи та отримуючи значний сталий дохід у виді заробітної плати, не повідомив про ці обставини державного виконавця, з заявою до бухгалтерії підприємства про утримання аліментів у встановленому рішенням суду розмірі також не звертався та сплачував аліменти у значно меншому розмірі, як непрацююча особа, що і призвело до виникнення у боржника заборгованості зі сплати аліментів у вищевказаному розмірі.

До того ж, виходячи із змісту ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для застосування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України достатньо встановлення державним виконавцем факту наявності заборгованості за певний період у передбаченому законом розмірі, а встановлення винуватості поведінки боржника, у даному випадку, закон не вимагає.

Вказана позиція суду, узгоджується з правовою позицією вказаною у постанові Верховного суду від 29.01.2020 року у справі № 137/2081/18.

Крім того, скаржником не надано доказів, що встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України призвели (або можуть призвести) до позбавлення його джерел доходів або зупинення його підприємницької діяльності.

Доводи скаржника про те, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому державний виконавець не вправі була вчиняти виконавчі дії, суд також до уваги не приймає, оскільки як підтверджується матеріалами виконавчого провадження, боржник ОСОБА_1 неодноразово надавав державному виконавцю заяви про долучення квитанцій про сплату аліментів до матеріалів виконавчого провадження, звертався з заявами про здійснення розрахунків по аліментам, і у встановлені законом строки, постанову про відкриття виконавчого провадження не оскаржив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що державний виконавець Сіра Т.В. під час прийняття оскаржуваної постанови діяла в межах своїх повноважень та чинного законодавства, а встановлене нею обмеження, яке боржник не позбавлений можливості виконати, носить тимчасовий характер і діє до погашення останнім заборгованості зі сплати аліментів, і саме виконання боржником свого обов`язку, дасть державному виконавцю підстави для скасування винесеної нею постанови.

Керуючись ст.16 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 81, 259, 261, 263-265, 268, 451, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сірої Тетяни Вікторівни, стягувачка - ОСОБА_2 , заінтересована особа Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до яких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року, який набрав чинності 17.07.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст ухвали складено 31.08.2020 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова