"11" серпня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва
у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.
за участі секретарів Гриценко О.І., Краснової І.В.
за участі представника позивача :Голяніщева Д.Ю.
третіх осіб: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
представника третьої особи - Київської місцевої прокуратири №4 - Польщикова І.В.;
третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Київська місцева прокуратура №4, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним договору дарування квартири, суд
Позивач ОСОБА_4 звкернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були племінницею та рідною тікою відповідно; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2008 р., укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В.
Свої вимог позивач обгрунтовує тим, що позивачем ОСОБА_4 було з`ясовано, що квартира за АДРЕСА_1 , та яка , належала на праві приватної власності її тітці ОСОБА_9 , була отримана у власність на підставі договору купівлі-продажу відповідачем ОСОБА_1 , право власності за якою зареєстрував Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. 25.04.2014р. При цьому продавцем квартири в даному договорі купівлі-продажу була відповідач ОСОБА_10 /після зміни - прізвища ОСОБА_10 /, яка в свою чергу зареєструвала на підставі договору дарування квартири від 12.06.2008 доку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстровим №2561, своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві лише 15.01.2014р. через три роки після смерті законного власника квартири ОСОБА_9 .
Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВКО №796943 отримано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. 19.05.2008 року та витрачено зазначений бланк 12.06.2008 року за Кодом витрачання бланку 1 - Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок.
За даними Листа від 01.08.2014 року №105/01-16 та повторного Листа від 02.02.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В, повідомлено, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим №2561, сторонами якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 12 червня 2008 року не посвідчувався.
Позивач ОСОБА_4 зазначає, що договір дарування від 12.06.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2561, за умовами якого, за невідомих обставин була безкоштовно відчужена квартира з реєстраційним номером АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності спадкодавцю її тітці ОСОБА_9 , фактично не укладався її тіткою ОСОБА_9 , як дарувальником з відповідачем іншою невідомою особою ОСОБА_10 , яка після реєстрації шлюбу стала ОСОБА_10 , як обдарованій, зважаючи на такі обставини:
За відомостями, які мала позивач ОСОБА_4 , її тітка ОСОБА_9 , як власник квартири з реєстраційним номером АДРЕСА_1 не мала наміру будь - яким чином відчужувати своє майно третім особам, а вказане майно мало бути успадковане позивачем по справі, так -як у спадкодавця за життя не було дітей та інших спадкоємців першої та другої черги.
Також даним рішенням встановлений факт родинних відносин, а саме перебування позивача ОСОБА_4 та спадкодавця ОСОБА_9 в родинних відносинах, які відповідно були племінницею та рідною тіткою.
Представник Київської місцевої прокуратури №4 підтримав позовні вимоги, вказуючи на те, що оспорюваний правочин - договір дарування не був посвідчений у встановлений законом спосіб та не посвідчувався приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В. за реєстровим №2561.
Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, але не висловлювала чіткої позиції щодо заявлених позовних вимог.
Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні не висловив чіткої позиції щодо заявлених позовних вимог, але під час судового розгляду третьою особою було відчужено спірну квартиру на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі - продажу від 16.03.2019 р.
Приватний нотаріус КМНО Кияшко А.В. в зал судовгого засідання не з`явилася але надала до суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідач чи його представник в зал судового засідання не з`явилися, сповіщалися належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді за відомими суду адресами.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що 12 червня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. на бланку серії ВКО №796943 та зареєстрований за реєстровим №2561.
Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВКО №796943 отримано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. 19.05.2008 року та витрачено зазначений бланк 12.06.2008 року за Кодом витрачання бланку 1 - Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок.
За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Іченської М.С. від 15.01.2014 року, на підставі Договору дарування квартири Серія та номер 2561 від 12.06.2008 року, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року задоволено заяву ОСОБА_4 та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , а саме, що ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_9 , тобто остання є її тіткою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.03.2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому заяву ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було залишено без розгляду.

25.07.2013 року ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва, яким встановлено ОСОБА_4 як спадкоємцю після ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який має рахуватися з дня набрання рішенням законної сили.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 27.04.2013р., ОСОБА_9 , 1933 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджено Актовим записом про смерть №2422 від 04.02.2010р.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року цивільну справу за позовом Прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, зацікавлені особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , про визнання спадщини відумерлою - залишено без розгляду.

04.04.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно - квартиру, після смерті її тітки ОСОБА_9 , яка знаходиться в АДРЕСА_3 .

30.10.2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Дніпровського районного суду ма.Києва від 3.12.2015 р. в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Вказаним рішенням було встанволено, що стороною позивача надані суду письмові докази на підтвердження доводів перебування позивача ОСОБА_4 та спадкодавця ОСОБА_9 в родинних відносинах, у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, з урахуванням наведених вище показань свідків, не довіряти яким у суду підстав немає, обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , 1933 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відповідно були племінницею та рідною тіткою.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того до суду на виконання ухвали суду про витребування доказів приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В. була надана копія бланку серії ВКО за №796943 на якому було посвідчено вказаним нотаріусом договір купівлі - продажу квартири між сторонами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 12.06.2008 року та вказані особи не мають нічого спільного з учасниками процесу, крім того нерухоме майно є різним, також, згідно до відповіді приватного нотаріуса КМНО Кияшко А.В. остання не посвідчувала будь - яких правочинів, де б стороною були б ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 .

Під час судового розгляду за клопотаннями учасників процесу судом здійснювалися заходи на отримання оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору дарування квартири від 12 червня2008 року , укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 що посвідчений від імені приватного нотаріуса КМНО Кияшко А.В. та міститься на бланку серії ВКО за №796943.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Також статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, за цінами, які існують на момент відшкодування

Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною 2 статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Тобто як було встановлено в ході судового розгляду, що оспорюваний правочин не було засвідчено у встановленому законом порядку, а також достовірно не було встановлено дійсне волевиявлення дарувальниці ОСОБА_9 так як у суду не було надано оригінал оспорюваного правочину.

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 (далі-Постанова), судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 8 Постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Статтею 236 ЦК України такожпередбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України .

Керуючись ст. 203,215,216, 717, 719 ЦК України, ППВСУ №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК Укрїни, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Київська місцева прокуратура №4, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним договору дарування квартири- задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири №376 складений ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 12 червня 2008 року посвідченого від імені приватного нотаріуса КМНО Кияшко А.В.. та зареєстрований у раєстрі за № 2561.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , 1933 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відповідно були племінницею та рідною тіткою .

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1200 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2020 р .

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_10 ІПН НОМЕР_2 останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_6 ;

Третя особі: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В,., адреса місцязнаходження: м.Київ, вул. Костьольна 8, оф.1;

ОСОБА_1 , зареєстрована : АДРЕСА_9 ІПН НОМЕР_3 ;

ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ІПН НОМЕР_4 ;

ОСОБА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 ІПН НОМЕР_5 ;

ОСОБА_8 адреса: АДРЕСА_3

Київська місцева прокуратура №4, адреса: м.Київ, вул.Ю.Поправки, буд.14-а.

Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, падреса: м.Київ, пров.Музейний 2-д

Суддя: