Провадження № 2/193/150/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 вересня 2020 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді Кащук Д.А.
при секретарі Ратушній В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Софіївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради про визнання, в порядку спадкування, права на земельну частку (пай),-
18 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.
Він є спадкоємцем за законом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
27.11.2019 року він звернувся до Софіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлої баби, але йому відмовили на підставі неможливості встановити склад спадкового майна та відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, заяву про розгляд спарви без його участі суду не надавав.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.280 ЦПК України, заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права.
Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Нормами ст. 1261 ЦК України передбачено, діти спадкодавця складають першу чергу спадкоємців за законом.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2002 року донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримала спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у КСП «Свердловське» Софіївського району Дніпропетровської області розміром 7,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0313256, виданого Софіївською районною державною адміністрацією та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0256 07.10.1997 року, зареєстрований у реєстрі за № 2245 (а.с. 15).
Баба позивача - ОСОБА_3 , 1951 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.09.2019 року виданий Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 5.03.1996 року ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 12).
Спадкомцем першої черги майна померлої ОСОБА_3 був батько позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 27.02.2013 року (а.с.7).
Таким чином згідно ст.1265 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 .
Внаслідок чого 02.10.2019 року позивач звернувся до Софіївської районної державної адміністрації про видачу дублікату, однак йому було повідомлено, що відповідно списку громадян -членів КСП до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП № 0007 від 16.12.1999 року ОСОБА_2 значився у списку за № 300 та згідно із книгою реєстрації сертифікатів ОСОБА_2 значиться під порядковим номером 0256 на отримання сертифікату серії ДП № 0313256 від 07.10.1997 року. Інформація щодо отримання Державного акту за даним сертифікатом в Софіївській районній державній адміністрації відсутня (а.с. 11). На сьогоднішній день відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай), які на сьогодні вже не виготовляються, видача дублікату замість нього неможлива.
Вказаний сертифікат позивачем було втрачено і 27.11.2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлої ОСОБА_3 , однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату, що підтверджено постановою державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори Русак Л. А. (а.с. 10).
Судом досліджена належним чином завірена копія спадкової справи №02-14 щодо майна померлої ОСОБА_3 (а.с.33-40). ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги майна померлої. Інших спадкоємців першої черги немає. 27.11.2019 року ОСОБА_1 подав заяву до Софіївської державної нотаріальної контора про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Але йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) на ім`я померлої.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій згідно свідоцтва про право на спадщину за законом акту належить як власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0313256 в розмірі 7,670 умовних кадастрових гектарах (а.с. 15), іншого при розгляді справи не встановлено, тому суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.2 ст. 14 Конституції України та ч.2 ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є об`єктом колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.
Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому та залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
В ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
У зв`язку з набранням чинності 01.01.2019 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".
Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу.
Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
Враховуючи вищевикладене, в зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка повинна бути виділена на території Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, суд приходить до висновку, що рішення у даній справі прямим чином вплине на права і обов`язки Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яка на сьогоднішній день є органом, уповноваженим здійснювати виділення в натурі земельних ділянок на відповідній території. Тому суд вважає, що згідно Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Вакулівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області є належним відповідачем по даній справі, оскільки є органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати виділення в натурі земельних ділянок на відповідній території.
Оскільки в судовому засіданні встановлено факт належності ОСОБА_3 за її життя права на земельну частку (пай), яке було їй передано у порядку спадкування , вказане право з її смертю не припинилося, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , при цьому позасудові способи реалізації права на спадкування вичерпано, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай).
Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача, оскільки при зверненні з позовом вимога про відшкодування судовиз витрат позивачем не заявлялась.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 13, 76, 258-259, 263-265,280 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 1220, 1261 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради про визнання, в порядку спадкування, права на земельну частку (пай)- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Д.А.Кащук