Справа № 509/61/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.,

при секретарі Задеряка Г.М.,

за участю представниці позивачки ОСОБА_1 - адвоката Роман В.С.

представника відповідачки ФОП ОСОБА_2 - адвоката Бриленка К.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення авторського права, -

ВСТАНОВИВ :

8 січня 2020 року представниця позивачки ОСОБА_1 за ордером адвокат Роман В.С. звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_1 суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі 200000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2000 грн., мотивуючи це тим, що відповідачка, через інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснює свою підприємницьку діяльність при цьому неправомірно та незаконно пропонує до продажу та розповсюджує контрафактний товар, а саме: іграшки « ІНФОРМАЦІЯ_3 «мальчик» з використанням оригінальної назви літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який січні 1979 року створила позивачка, а вже у 1980 р. на основі літературного твору, позивачкою було створено сценарій мультиплікаційного фільму під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і вперше твір з вказаною оригінальною назвою було оприлюднено в анімаційному фільмі, з однойменною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Так, відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір.

Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а позивачці належать авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які вона зареєструвала у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримав свідоцтво від 11.05.2004 року № НОМЕР_10 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та 07.04.2014 року, позивачка отримала свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір " ІНФОРМАЦІЯ_4 ".

Крім цього, в позові йдеться про те, що назва літературного твору, створеного позивачкою ОСОБА_1 є оригінальною, може використовуватись самостійно, а тому розглядається як твір та охороняється відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права», з огляду на те, що самостійними об`єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та ім`я головного персонажа. При чому, сам літературний твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та його індивідуальна фантазійна назва є відомими творами в Україні - даний факт є загальновідомим, що неодноразово визнавалося судами та не потребує додаткового доказування.

Приймаючи участь в судовому засіданні представниця позивачки повністю підтримала позов ОСОБА_1 , який просила задовольнити повністю, однак в подальшому, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - під особисту розписку, надіславши до суду письмове клопотання, в якому повністю підтримала позов, який просила задовольнити та провести судове засідання без її участі, пославшись на зайнятість в іншому судовому процесі (т. 2 а.с. 24-31).

В судовому засіданні представник відповідачки позов не визнав повністю, вважаючи його безпідставним і необґрунтованим, надавши до суду письмові пояснення на позов, в яких наполягав на неналежності доказів позивачки щодо дійсного продажу товару, який позивачка вважала контрафактним, відсутність доказів того, що саме відповідачка здійснює торгівлю через мережу інтернет, а тому вказаний факт є недоведеним, беручи до уваги, що позивачкою не надано доказів сплати коштів за придбаний товар, а маються лише докази замовлення товару, і крім того, позивачкою не доведено факту наявності у неї авторського права на оригінальну назву літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та ім`я головного персонажа.

Заслухавши думку представників сторін, пояснення свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали та додатково надані докази по справі, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виникнення і здіи?снення авторського права не вимагають спеціального оформлення твору, реєстраціі? або дотримання будь- яких інших формальностеи?. Авторське право виникає з моменту створення твору (стаття 437 ЦК Украі?ни, стаття 11 Закону Украі?ни «Про авторське право і суміжні права»).

Створення твору є юридичним фактом, якии? перетворює можливість володіти авторськи- ми правами на суб`єктивне право.

Жодні інші вимоги до виникнення авторського права на твір чинним законодавством не висуваються.

Закон охороняє всі твори, незалежно від і?х завершеності, оприлюднення, цінності, способу чи форми і?х вираження, призначення, жанру, обсягу, мети.

У вирішенні питань про те, чи є конкретнии? результат об`єк- том авторського права, суду слід враховувати, що за змістом ст.ст. 421,433,435 ЦК Украі?ни, ст.ст. 7 і 8 Закону Украі?ни «Про авторське право і суміжні права» в і?х взаємозв`язку таким є лише тои? результат, якии? створено творчою працею.

У доктрині авторського права при дослідженні творчості та і?і? розмежування з іншими видами діяльності виділяють також такі ознаки, як оригінальність і новизна твору. Ці ознаки дозволяють відокремлювати твори як результати творчоі? діяльності від інших об`єктів.

В авторському праві термін «результат творчості» розуміється не в сенсі створення «на пустому місці» (exnihilo), а оригінальність твору не обов`язково повинна бути абсолютною.

Авторське право визнається за будь-яким твором у галузі науки, літератури, мистецтва незалежно від и?ого форми, готовності і художньоі? цінності, у тому числі и? такі, які не призначалися автором для публікаціі? (як-от, особисті записи, листи, щоденники, нотатки).

Відповідно до ст. 433 ЦК Украі?ни, ст. 8 Закону Украі?ни «Про авторське право і суміжні права» об`єктами авторського права є літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекціі?, промови, проповіді та інші усні твори; драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні та інші сценічні твори; твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; фотографічні твори; твори ужиткового мистецтва; ілюстраціі?, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географіі?, топографіі?, архітектури або науки; переклади, адаптаціі?, аранжування та інші переробки літера- турних або художніх творів (похідні твори); збірники творів, інші складені твори, якщо вони за добором або упорядкуванням і?х складових частин є результатом інтелектуальноі? діяльності; комп`ютерні програми; компіляціі? даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням і?х складових частин є результатом інтелектуальноі? діяльності; інші твори, визначені в статті 8 Закону Украі?ни «Про авторське право і суміжні права». Перелік об`єктів авторського права не є вичерпним.

За статтею 7 Закону Украі?ни «Про авторське право і суміжні права» суб`єктами авторського права є автори творів, і?хні спадкоємці та особи, яким автори чи і?хні спадкоємці передали своі? авторські маи?нові права.

Згідно з частиною першою статті 435 ЦК Украі?ни, частиною першою статті 11 Закону Украі?ни «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом авторського права є автор твору, тобто фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Суд встановив і це підтверджено матеріалами даної цивільної справи, що у січні 1979 року позивачка створила літературний твір під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та у ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачкою було створено сценарій мультиплікаційного фільму під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

При чому, вперше твір з вказаною оригінальною назвою було оприлюднено в анімаційному фільмі з однойменною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », а у 1989 році було оприлюднено твір „ ІНФОРМАЦІЯ_12 " українською та російською мовами. Дані анімаційні фільми були створені на кіностудії «КИЇВНАУКФІЛЬМ». Дані обставини є загальновідомими та не потребують додаткового доказування та зокрема, підтверджуються листом Української кіностудії анімаційних фільмів від 30 вересня 2003 року за №146.

Відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір.

Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а позивачці належать авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Так, позивачка, користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримав свідоцтво від 11.05.2004 року № НОМЕР_10 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та 07.04.2014 року отримала свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (т. 1 а.с. НОМЕР_2 ).

Назва літературного твору, створеного позивачкою ОСОБА_1 на думку суду - є оригінальною, може використовуватись самостійно, а тому розглядається судом як твір, який охороняється відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Самостійними об`єктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є також оригінальна назва літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та ім`я головного персонажа. При чому, сам літературний твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та його індивідуальна фантазійна назва є відомими творами в Україні - даний факт є загальновідомим, що неодноразово визнавалося судами та не потребує додаткового доказування ( http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/12363473, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39429328,

http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/77608578).

Так, своїм рішенням від 22 січня 2007 року Шевченківський районний суд м. Києва визнав за ОСОБА_1 авторське право на літературний твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та авторське право на твір « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Своєю ухвалою Верховний суд України від 26 вересня 20007 року залишив в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2007 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2007 року (т. 1 а.с. 27-36).

Вказана ухвала ВСУ набрала законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд з`ясував, що ІНФОРМАЦІЯ_7 , до Міжнародного дня аніматора, зроблено рейтинг 10 найкращих мультиплікаційних фільмів, які прославили Україну (відповідна публікація про це розташована на ресурсі АиФ.ua за наступним посиланням у глобальній мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_13.

Зокрема, у ній йдеться що:

1. першість у номінуванні отримали 2 мультфільми ОСОБА_5 : « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (№ 1 ) та «ІНФОРМАЦІЯ_4» (№2);

2. у статті (рос. мовою) йдеться і про поширеність оригінальної назви твору у цивільному обігу: « ІНФОРМАЦІЯ_3 ) стал нарицательным. В его честь называли и называют детские учреждения, выпускают серии детских товаров».

В газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур`єр» від ІНФОРМАЦІЯ_14, повідомляється, що назва твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » є оригінальною. Використовувати назву «ІНФОРМАЦІЯ_4» чи варіації у комерційній діяльності без дозволу ОСОБА_5 - автора та власника знаків забороняється.

Ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачається, що первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Особа, яка має авторське право (автор твору чи будь-яка інша особа, якій на законних підставах передано авторське майнове право на цей твір), для сповіщення про свої права може використовувати знак охорони авторського права. Цей знак складається з таких елементів латинська літера "c", обведена колом; ім`я особи, яка має авторське право; рік першої публікації твору. Знак охорони авторського права проставляється на оригіналі і кожному примірнику твору.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про авторське право і суміжні права», дія цього закону поширюється на твори та об`єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Питання оригінальності неодноразово досліджувалось атестованими судовими експертами державних спеціалізованих установи міністерства юстиції та науковцями. Оригінальність та самостійність назви твору " ІНФОРМАЦІЯ_4 " підтверджується наступними документами: висновком експерта № 934 Львівського НДІСЕ експертизи об`єктів інтелектуальної власності у цивільній справі № 569/23223/13-ц від 26 березня 2014 року; висновком експерта № 24/14 судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності у справі № 918/2018/13 від 24.04.2014; висновком експерта № 69/14 за результатами проведення судової експертизи у цивільній справі № 569/3649/14-ц від 15 липня 2014 року; звітом про науково-дослідну роботу з вивчення специфіки іменування літературного персонажа « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (за його авторства ОСОБА_5 ) та його можливих похідних варіацій у російській та українських мовах (т. 1 а.с. 37-180).

Відомість твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та його персонажа в Україні підтверджується Звітом «Вивчення рівня обізнаності споживачів України про бренд «ІНФОРМАЦІЯ_4», Національного університету «Острозька академія» та рішеннями суддів (див. посилання http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/12363473,http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39429328).

В судовому засіданні було з`ясовано та підтверджено представницею позивачки, що останній стало відомо, що відповідачка, через інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснює свою підприємницьку діяльність, в якій неправомірно пропонує до продажу та розповсюджує контрафактний товар, а саме: іграшки « ІНФОРМАЦІЯ_3 «мальчик» з використанням оригінальної назви літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Зокрема на сайті відповідачки міститься розділ «Наличие документов», де зазначено « ОСОБА_2 », що для порталу ІНФОРМАЦІЯ_16 - є підтвердженням того, що суб`єкт завантажив свідоцтво державної реєстрації для підтвердження свого юридичного статусу компанії або фізичної особи-підприємця.

Вищевказані факти здійснення відповідачем підприємницької діяльності на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_10, публічний показ та пропонування до продажу контрафактного товару підтверджуються відеофіксацією змісту веб-сайту від 03 квітня 2019 року та актом огляду веб-сайту судом (т. 1 а.с. 199).

Так, представницею позивачки свідком ОСОБА_3 , допитаної в судовому засіданні було замовлено Товар, що пропонувався до продажу відповідачкою, що вона підтвердила в суді.

Погодження замовлення здійснювалося свідком ОСОБА_3 в телефонному режимі, зокрема від магазину відповідачки було отримано реквізити для оплати товару (а згодом і номер експрес-накладної), а саме: « ОСОБА_2 НОМЕР_4 , сумма :810+0,5%....7906 декларация», що підтверджується скріншотом смс-повідомлення отриманого з номеру телефона: НОМЕР_5 , даний номер є контактним номером телефону магазину відповідачки (згідно з відеофіксацією сайту) та додатково підтверджує факт поставки та розповсюдження товару саме відповідачкою (т. 1 а.с. 197-198).

Оплата замовлення проводилася шляхом перерахування коштів за реквізитами на банківську картку відповідачки та підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 від 27.03.2019р. (т. 1 а.с. 194,195).

У вищезазначеній квитанції вказана наступна інформація: Одержувач: ОСОБА_2 ; Сума: 815.08 грн.

Після підтвердження отримання коштів за товар відповідачкою було здійснено поставку (розповсюдження, реалізацію) контрафактного товару до відділення Нової Пошти № 118 за адресою м. Одеса, проспект Шевченко 27, що підтверджується експрес - накладною № 7906, службовим та фіскальним чеком від 30.03.2019 року і було підтверджено свідком ОСОБА_3 , яка отримала поставку особисто.

Окрім чеків та накладної, факт порушення підтверджується відео-фіксацією отримання замовлення у відділенні № 118 Нової Пошти за адресою: АДРЕСА_1 від 30.03.2019 року, що була здійснена свідком ОСОБА_3 і оглянутої в судовому засіданні. Також в результаті отримання контрафактного товару було складено Акт фіксації порушення від 30.03.2019 року (т. 1 а.с. 193).

Разом з товаром Відповідачем було надіслано роздруківку даних замовлення №74311514, в якій вказано: Продавец: Интернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_2 , Адрес: АДРЕСА_3; Информация о заказчике: Адрес доставки: Одесса, Отделение №118, просп. Шевченко, 27; Способ оплаты: Оплата на карту «Приват Банка»;

Доп. информация о способе оплаты: На ваш номер телефона будут высланы реквизиты для оплаты в виде смс-сообщения или сообщения на Viber (т. 1 а.с. 193,195).

Також, в роздруківці даних замовлення наявний повний перелік товарів, а саме в пункті №13 зазначено - ІНФОРМАЦІЯ_15, код товара: 446, у кількості - 20 шт.

Суд вважає, що вищезазначена роздруківка могла бути створена виключно з особистого кабінету зареєстрованого на порталі ІНФОРМАЦІЯ_16 продавця, а саме інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Додатково разом з товаром, відповідачкою була надіслана ще одна накладна (її отримання також підтверджується відеофіксацією отримання товару від 30.03.2019 року), яка була оглянута судом і містить перелік товарів, а саме товар: «ІНФОРМАЦІЯ_3» 20 (шт) х5,55 (грн).

Для встановлення власника інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », представницею позивачки було направлено адвокатський запит до ТОВ «УАПРОМ» з проханням надати інформацію, яку користувач інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за доменним іменем ІНФОРМАЦІЯ_10 вказав при реєстрації на порталі ІНФОРМАЦІЯ_16, в обсязі, достатньому для пред`явлення позовної заяви, інформацію про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_10 та інформацію, що відображається в платіжних реквізитах, з яких користувач доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_10 здійснював оплату за користування послугами порталу ІНФОРМАЦІЯ_16, на що представницею позивачки було отримано відповідь від ТОВ «УАПРОМ» наступного змісту:

«При реєстрації на Порталі користувач інтернет-магазину/реєстрант доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_10 вказав наступну інформацію (т. 1 а.с. 191-192):

Контактна особа:ОСОБА_8
e-mail:ІНФОРМАЦІЯ_11
Адреса:АДРЕСА_2

Таким чином, користувач інтернет-магазину/реєстрант доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_10 (відповідачка) здійснила акцепт оферти шляхом оплати рахунку-фактури через платіжну систему.

У вільному доступі щодо платіжних реквізитів Товариство володіє наступною інформацією:

інформація про платника: ОСОБА_9

спосіб оплати: Приват 24

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_11

телефон: НОМЕР_7 » (т. 1 а.с. 188-190).

В інтернет-магазині відповідачки, щодо поставленого контрафактного товару «ІНФОРМАЦІЯ_3» мальчик» - вказано умови замовлення, а саме: «только оптом….; минимальный заказ 20 шт.», однак не зазначено жодної інформації про виробника даної продукції.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги);

Інформація про продукцію повинна містити: найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживачів.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права», виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Враховуючи вищезазначені положення, на думку суду, належним відповідачем та порушником авторських прав позивачки ОСОБА_1 визначено саме відповідачку ФОП ОСОБА_2 , що спростовує позицію її представника з цього приводу.

На підставі виявленого порушення представницею позивачки був направлений лист відповідачці щодо припинення порушення та мирового врегулювання спору від 25.07.2019 року з відповідними додатками, зазначене підтверджується фіскальним чеком ОД УДППЗ "УКРПОШТА" та описом вкладення до листа від 25.07.2019 року, який був залишений відповідачкою без відповіді (т. 1 а.с. 181-187).

Згідно ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»:

примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі;

контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав...;

розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором;

публічний показ - будь-яка демонстрація оригіналу або примірника твору, виконання, фонограми, відеограми, передачі організації мовлення за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо або на екрані за допомогою плівки, слайда, телевізійного кадру тощо (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) або за допомогою інших пристроїв чи процесів у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї чи близьких знайомих цієї сім`ї особи, яка здійснює показ, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час (публічний показ аудіовізуального твору чи відеограми означає також демонстрацію окремих кадрів аудіовізуального твору чи відеограми без дотримання їх послідовності).

Отже, факт публічного показу, пропонування до продажу та розповсюдження відповідачкою контрафактних примірників Творів (продукції) є порушенням прав позивачки, як автора твору, в розумінні п. п. а), б) ж) д) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», згідно яких, порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону; піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів; розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно із положенням ст. 426 ЦК України - використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється виключно з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Виходячи з зазначених норм, примірник Твору (товар), що пропонувався до продажу та реалізувався відповідачкою - має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належний виключно позивачці об`єкт авторського права, яка в свою чергу, не надавала відповідачці жодного дозволу на використання оригінальної назви твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Також, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» - згідно з Угодою про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності процедури, які стосуються захисту прав інтелектуальної власності, не повинні бути безпідставно ускладнені, вартість їх здійснення не повинна бути високою або супроводжуватися значними матеріальними затратами, вони не повинні містити безпідставні часові обмеження або невиправдані затримки (частина друга 41 статті). У зв`язку з цим судам важливо дотримуватися норм чинного законодавства щодо порядку призначення і проведення судових експертиз, які повинні призначатися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо дійсної необхідності такого призначення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факти порушення відповідачкою авторських прав позивачки в сукупності підтверджуються наступними доказами, наведеними вище : відеофіксацією дослідження змісту веб - сайту ІНФОРМАЦІЯ_10 від 03 квітня 2019 року, що оглчнутої судом; актом огляду веб-сайту, здійсненого представницею позиачки адвокатом Роман В.С.; електронним скріншотом смс-повідомлення отриманого з контактного номеру магазину відповідачки; квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_6 від 27.03.2019 року; експрес - накладною №7906, службовим та фіскальним чеком від 30.03.2019 року; відеофіксацією отримання замовлення свідком ОСОБА_3 від 30.03.2019 року у відділенні Нової Пошти №118 за адресою м. Одеса, проспект Шевченко 27, оглянутої судом; актом фіксації порушення від 30.03.2019 року; накладною відповідачки з переліком поставленого товару; роздруківкою даних замовлення; листом ТОВ «УАПРОМ», скріншотами сайту з відображенням власника сайту та контактними даними, показаннями свідка ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» - при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Суд - має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу;

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» визначено юридичні факти, які кожна із сторін повинна доводити при розгляді справ про захист авторського права.

Так, для стягнення з відповідачки компенсації, позивачка повинна довести належність їй авторського права, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачкою.

Відповідачка, у свою чергу, має довести додержання нею вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору, в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідачка повинна спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму ВГСУ № 12 від 17.10.2012 р. - компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права та/або суміжних грав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права, а розмір збитків та причинно-наслідковий зв`язок суб`єкт такого права доводити не зобов`язаний.

Аналогічна правова позиція викладена у п.п. 12, 42 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 04.06.2010, де встановлено при вирішенні спорів судам слід мати на увазі, що компенсація, передбачена п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації - достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права.

Відповідно до Ліцензійного договору про надання виключної ліцензії на використання твору від 03.09.2015 р. позивачка ОСОБА_1 (Ліцензіар) надала ТОВ «СПІКО» (Ліцензіат) виключну ліцензію на використання самостійної частини літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » - його оригінальної назви, створеної Ліцензіаром, а саме способом його відтворення при маркуванні товару власного виробництва Ліцензіата (т. 1 а.с. 145-150).

Ліцензійним договором визначено, що твір - самостійна частина літературного твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 » - його оригінальна назва « ІНФОРМАЦІЯ_4 », створена творчою працею позивачки ОСОБА_1 українською та/або російською мовами, майнові права на які належать правовласнику.

Пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що за цим Договором передаються права на використання Твору виключно способом його відтворення у тому числі: у друкованих матеріалах, відомостях, розміщених у мережі Інтернет…;

Згідно з п.6.1. Договору загальна сума винагороди (роялті) за використання Твору, відповідно до умов цього Договору 600000 грн. за весь строк дії Договору.

Відповідно до п.3.2.4. Договору Ліцензіат не має права на зменшення суми чи повернення суми Договору, також і на відмову від виконання умов цього Договору за будь-яких обставин (окрім форс-мажорних, за правилами визнання такого Торгово-промислової палати.

Строк дії договору встановлено з 01.11.2015 р. і діє до 31 грудня 2020 року.

Таким чином, на думку суду, вищезазначений розмір ліцензійної винагороди в даному випадку є базовою розрахунковою величиною для визначення розміру компенсації за порушення майнових авторських прав позивачки.

При вирішенні даного спору, суд враховує судову практику щодо захисту інтелектуальної діяльності в Україні, підвищення рівня обізнаності правопорушників про відповідальність, та створення умов (а саме прецедентів притягнення до відповідальності) для розвитку інституту права інтелектуальної власності.

Україна вже п`ятий рік поспіль посідає перше місце в рейтингу країн, які найчастіше порушують права інтелектуальної власності, згідно щорічного звіту Міжнародного альянсу інтелектуальної власності (IIPA). За кількістю порушень прав інтелектуальної власності в 2015 році ми обігнали найбільші країни світу, друге місце в рейтингу займає Російська Федерація, третє місце - Китай.

В даній цивільній справі відповідачкою є фізична особа-підприємець, що продає товар через інтернет-магазин по всій території України.

Інтернет-магазин відповідачки є оптовим, більшість товарів, в тому числі товар «ІНФОРМАЦІЯ_15, можливо замовити лише оптом (в кількості не менше 10 шт.), а сума одного мінімального замовлення взагалі становить 1000 грн., що є значним товарообігом, в тому числі контрафактного товару, та про отримання відповідачкою значної суми доходу навіть від 1 замовлення.

Факт того, що відповідачкою неодноразово реалізується товар з інтернет-магазину, додатково підтверджується наявністю відзивів покупців про отриманий товар, з яких вбачається, що відповідачкою реалізовано як мінімум 13 замовлень (на мінімальну суму 1000 грн.).

Крім порушення авторських прав позивачки, дії відповідача містять прояви недобросовісної конкуренції, адже вона вчиняє реальні дії всупереч правилам, торговим та іншим чесним звичаям у підприємницькій діяльності.

Таким чином, оскільки відповідачка при розповсюдженні товарів не сплачувала винагороду правовласнику (позивачці) за використання її об`єктів, це дозволяє відповідачці продавати товар за заниженими цінами, ніж продавці, що дотримуються вимог законодавства України.

Всі ринки товарів мають свою місткість. Суд вважає, що продажем контрафактних товарів відповідачка нанесла ринку не відновлювальну шкоду у зв`язку з тим, що вона задовольнила зазначеним контрафактним товаром частину попиту на нього, а отже штучно зменшила місткість ринку.

Фактом випуску відповідачкою у комерційний обіг контрафактного товару, остання сформувала у покупців уяву про його вартість, тому вивід на такий ринок ліцензованого товару з більш високою вартістю призведе до ще більшого зменшення місткості ринку, і як слід недобросовісної конкуренції.

Також фактом продажу відповідачкою контрафактних товарів - позивачка зазнає прямих збитків через не бажання виробників, як потенціальних ліцензіатів, купувати у неї ліцензію на виробництво товарів з використанням її твору, і які бачать наявність контрафактної продукції в магазині відповідачки та безкарність останньої за такі дії. До того ж якість виробленого і розповсюдженого відповідачкою товару - є низькою і завдає шкоди діловій репутації позивачки, як автора твору.

Суди, стягуючи заявлені суми полдвбних компенсацій, своїми рішеннями змушують недобросовісних підприємців - з повагою ставитись до інтелектуальної власності, стимулюють творчу діяльність українських авторів, а не порушення за які можна відплатитись мінімальними коштами (або взагалі уникнути відповідальності), аніж купувати ліцензію і це ставить в критичне становище правовласників. В даному випадку позивачку.

Вказане вище, є однією з причин чому Україна продовжує залишатися на ганебному першому місці зі статусом найбільшого порушника прав інтелектуальної власності в світі.

І саме від кожного рішення українського суду - буде залежати подальша практика застосування норм законодавства в сфері захисту прав інтелектуальної власності.

Суд наголошує, що важливість захисту інтелектуальної власності - неухильно зростає і для економіки країни, адже Україна взяла курс на встановлення європейського рівня захисту та розвитку інтелектуальної діяльності саме для залучення іноземних інвестицій. Однак незадовільний стан рівня захисту прав інтелектуальної власності в Україні та, як наслідок, їх порушення в значному масштабі, а також відсутність реального прогресу в цьому напрямку є перепоною для розвитку економіки України.

Тому розрахунок суми компенсації за порушення авторських прав позивачки - відповідачкою ФОП ОСОБА_2 , наведений представницею позивачки узгоджується з позицією суду з даного приводу, виходячи з наступного.

Аналізуючи вищезазначений ліцензійний договір, мінімальна сума винагороди, яку отримує позивачка за використання Ліцензії становить 600000 грн. - сума винагороди яку б позивачка змогла б реально одержати за звичайних обставин, за використання оригінальної назви твору « ІНФОРМАЦІЯ_4 », якби її авторські права не були порушені відповідачкою.

Зазначене в розрізі розрахунку суми позовних вимог становить - 600000 грн. (мінімальна сума винагороди, яка була б сплачена, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання об`єктів авторського права) Х 3 (потроєна сума винагороди за умисне порушення авторського права відповідно до п. г ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське і суміжні права») = 1800000 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Зважаючи на значну суму винагороди, яку б позивачка змогла би реально одержати за звичайних обставин, якби її права не були порушені і беручи до уваги неспроможність сплатити значний судовий збір, що буде відповідати повній сумі компенсації, керуючись принципами розумності, добросовісності і справедливості, позивачка зменшила суму позовних вимог до 200000 грн., з чим погоджується суд і вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 2000 грн., як підтверджений документально.

Керуючись ст.ст.12,76,80,89,141,256,259,267,268,273 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 201,421,423,424,426,431,432,438,439,440,712 ЦК України, ст.ст. 1,7,8,9, 14,15,17,50-53 Закону України «Про авторське і суміжні права», Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», ЄКПЛ, практикою ЄСПЛ, суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 про стягнення компенсації за порушення авторського права - задовольнити ;

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 (РНОКПП : НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_9 ) суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі 200000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 22.09.2020 р.

Суддя Гандзій Д.М.