Справа № 645/5454/20
Провадження № 2/645/2035/20
У Х В А Л А

іменем України

25 вересня 2020 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м.Харкова Шарко О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд захистити права малолітньої дитини та визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Суд, дослідивши матеріали позовної, приходить до виснвоку, що вона не відповідає вимогам ст.175, ст.177 ЦПК України.

Так в порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивачем не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.

У своїй позовній заяві позивач посилається на п. 14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», однак, за подання позовної заяви про визначення місця проживання дитини, позивачі від сплати судового збору не звільняються.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте, у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Відповідно до ставок судового збору (ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір») за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, поданою фізичною особою справляється судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Приписами ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» визначено, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2020» прожитковий мінімум на працездатну особу з 1 січня 2020 року становить 2102 грн.

Тобто, позивачем повинно бути сплачено судовий збір у розмірі по 840,80 грн Окрім того, із прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки разом із нею.

Згідно ч.1 ст.160, ч.1 с.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. А тільки у випадку коли батьки не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Разом з тим, з матеріалів позовної заяви не вбачається, що між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини.

Крім того позивачка не зазначає у своїй заяві з посиланням на докази з приводу того, чи зверталася вона до Служби у справах дітей із заявою для надання висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина разом із нею; чи здійснювався Службою огляд житлово-побутових умов сторін станом на день звернення до суду, із наданням відповідного акту обстеження; чи проводилася працівниками Служби бесіда з батьками та самою дитиною з приводу визначення її прихильності до кожного з них (батьків).

Також, під час вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України).

Однак ОСОБА_1 не зазначає про своє та відповідача матеріальне становище, стан здоров`я дитини, а також не посилається на докази на підтвердження вказаних обставин.

Також всупереч вимогам ч.2 ст.161 СК України позивачка не зазначає з посиланням на докази про своє ставлення та ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, про особисту прихильність дитини до кожного з них, який спосіб життя веде вона та відповідач.

Більше того, не посилається на докази на відсутність підстав, які б перешкоджали для визначення місця проживання дитини разом із нею, зокрема, що вона (позивачка) не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, психіатра, не притягувалася до відповідальності, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, в тому числі і щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживаннядитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Окрім того, в порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач не зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності.

В порушення п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач не надав відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

В порушення п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В порушення п. 5 ст. 95 ЦПК України позивач не підтвердив відповідність копій письмових доказів оригіналу, які знаходяться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такогозасвідчення.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.175 ЦПК України підлягає залишенню без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.175, ст.177, ст.185 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини - залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали судді про залишення позовної заяви без руху. В разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала може бути оскаржена в частині визначення розміру судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко